# verses

text:
Lai Kungs piepilda savus vārdus, ko viņš man teicis: ja tavi dēli turpinās staigāt savus ceļus manā priekšā patiesībā no visas sirds un dvēseles, tad – viņš sacīja – tev netrūks, kas sēdēs Israēla tronī.


text:
Un tu arī zini, ko man ir darījis Joābs, Cerūjas dēls, ko viņš izdarīja ar diviem Israēla karaspēka virspavēlniekiem, Abnēru, Nēra dēlu, un Amāsu, Jetera dēlu, – viņš tos nogalināja, izliedams kara asinis miera laikā, un kara asinis ir pie jostas, kas ir ap viņa gurniem, un pie sandalēm, kas viņam kājās.


text:
Un gileādieša Barzilaja dēliem izrādi laipnību, lai viņi ēd pie tava galda, jo viņi bija ar mani, kad es bēgu no tava brāļa Abšāloma.


text:
Un, redzi, pie tevis ir benjāminietis Šimī, Gēras dēls, no Bahūrīmas. Viņš mani nolādēja ar stipru lāstu tajā dienā, kad es devos uz Mahanaimu. Pēc tam viņš nāca lejā pie Jardānas man pretī. Un es zvērēju viņam pie Kunga, sacīdams: es tevi nenonāvēšu ar zobenu!


text:
Bet tagad – neatstāj viņu nesodītu, jo tu esi gudrs vīrs un zini, ko ar viņu darīt. Liec viņa sirmajai galvai noiet šeolā ar asinīm.”


text:
Dāvids kā ķēniņš bija valdījis pār Israēlu četrdesmit gadus. Septiņus gadus viņš bija ķēniņš Hebronā, bet trīsdesmit trīs gadus viņš bija ķēniņš Jeruzālemē.


text:
Tad Adonījāhu, Hagītas dēls, nāca pie Sālamana mātes Batšebas, un viņa jautāja: “Vai tu nāc ar mieru?” Viņš atbildēja: “Ar mieru.”


text:
Viņš sacīja: “Tu zini, ka man jau piederēja ķēniņvalsts un viss Israēls skatījās uz mani kā ķēniņu, bet ķēniņa vara tika manam brālim, jo tā viņam bija no Kunga.


text:
Adonījāhu teica: “Lūdz ķēniņu Sālamanu, jo tevi viņš neatraidīs, lai dod man par sievu šūnēmieti Abīšagu.”


text:
Tad Batšeba gāja pie ķēniņa Sālamana, lai runātu ar viņu par Adonījāhu. Un ķēniņš piecēlās, viņai ienākot, paklanījās, apsēdās tronī un lika ķēniņa mātei apsēsties viņam līdzās, un viņa apsēdās Sālamanam pie labās rokas.


text:
Viņa sacīja: “Man ir kāds mazs lūgums, es lūdzu tevi, neatraidi mani.” Ķēniņš sacīja viņai: “Lūdz, mana māte, jo es tevi neatraidīšu.”


text:
Tad ķēniņš Sālamans atbildēja savai mātei: “Kāpēc tu lūdz Adonījāhu tikai šūnēmieti Abīšagu, tad jau lūdz viņam arī ķēniņvalsti, jo viņš, mans brālis, ir vecāks par mani un viņu atbalsta priesteris Ebjātārs un Joābs, Cerūjas dēls.”


text:
Un ķēniņš Sālamans zvērēja pie Kunga, sacīdams: “Lai Dievs man dara tā un vēl vairāk, ja Adonījāhu nav runājis šos vārdus pret savu dzīvību.


text:
Tiešām, dzīvs Kungs, kurš mani ir stiprinājis un nosēdinājis mana tēva Dāvida tronī, kurš uzcēlis manu namu, kā bija solījis! Adonījāhu mirs jau šodien!”


text:
Un priesterim Ebjātāram ķēniņš sacīja: “Ej uz Anātotu, kur tev ir tīrums, jo tu esi nolemts nāvei, bet šodien es tevi nelikšu nonāvēt, jo tu nesi Kunga Dieva šķirstu mana tēva Dāvida priekšā un esi cietis visu, ko izcieta mans tēvs.”


text:
Tā Sālamans padzina Ebjātāru no Kunga priesteru amata, lai piepildītos Kunga vārdi, kurus viņš bija sacījis par Ēlī namu Šīlo.


text:
Kad šī vēsts sasniedza Joābu, kurš bija atbalstījis Adonījāhu, bet neatbalstīja Abšālomu, Joābs bēga uz Kunga telti un stipri satvēra altāra ragus.


text:
Ķēniņam Sālamanam pavēstīja: “Joābs ir aizbēdzis uz Kunga telti, un, redzi, viņš ir pie altāra!” Tad Sālamans sūtīja Benājāhu, Jehojādas dēlu, sacīdams: “Ej nokauj viņu!”


text:
Un Benājāhu iegāja Kunga teltī un sacīja Joābam: “Tā saka ķēniņš: nāc ārā!” Bet viņš sacīja: “Nē, es miršu šeit!” Tad Benājāhu atbildēja ķēniņam: “Tā man atbildēja Joābs.”


text:
Tad ķēniņš sacīja: “Dari, kā viņš teica, nokauj viņu un apbedī, un tu noņemsi no manis un mana tēva nama tās asinis, kuras Joābs ir velti izlējis.


text:
Lai Kungs liek atgriezties asinīm pār viņa galvu, jo viņš nokāva divus vīrus, taisnīgākus un labākus par viņu, un nogalēja tos ar zobenu, bet mans tēvs Dāvids to nezināja – Abnēru, Nēra dēlu, Israēla karaspēka virspavēlnieku, un Amāsu, Jetera dēlu, Jūdas karaspēka virspavēlnieku.


text:
Un viņu asinis lai atgriežas pār Joāba un viņa pēcnācēju galvām uz mūžiem, bet Dāvidam, viņa pēcnācējiem un viņa namam un tronim lai ir miers no Kunga uz mūžiem.”


text:
Tad Benājāhu, Jehojādas dēls, gāja augšā, kāva viņu un nogalēja. Viņš to apbedīja pie viņa nama tuksnesī.


text:
Un ķēniņš iecēla Benājāhu, Jehojādas dēlu, Joāba vietā pār karaspēku, un priesteri Cādoku ķēniņš iecēla Ebjātāra vietā.


text:
Tad ķēniņš sūtīja pēc Šimī un sacīja viņam: “Cel Jeruzālemē sev namu un dzīvo tajā, bet nekur projām no turienes nedodies.


text:
Tajā dienā, kad tu celsies un iesi pāri Kidronas upes ielejai, tad zini droši – tu tiešām mirsi. Tavas asinis paliks uz tavas galvas.”


text:
Tad Šimī sacīja ķēniņam: “Vārdi, ko mans kungs, ķēniņš, runāja, ir labi, viņa kalps tā darīs.” Un Šimī dzīvoja Jeruzālemē ilgu laiku.


text:
Bet trešā gada beigās divi Šimī vergi aizbēga pie Ahīša, Maahas dēla, Gatas ķēniņa. Un Šimī stāstīja: “Redzi, tavi vergi ir Gatā!”


text:
Tad Šimī cēlās, apsegloja savu ēzeli un devās uz Gatu pie Ahīša meklēt savus vergus. Un Šimī atveda savus vergus no Gatas.


text:
Tad ķēniņš sūtīja pēc Šimī un sacīja: “Vai es tevi nenozvērināju pie Kunga, vai neapliecināju tev, sacīdams: tajā dienā, kad tu iesi un dosies vienalga, kur, tad zini droši, ka tu tiešām mirsi! Un tu man sacīji: tie ir labi vārdi, kurus es dzirdēju.


text:
Ķēniņš sacīja Šimī: “Tu zini visu ļaunumu, kas tev bija sirdī, – to tu darīji manam tēvam Dāvidam, un Kungs nu atgriež tavu ļaunumu pār tavu galvu,


text:
Un ķēniņš pavēlēja Benājāhu, Jehojādas dēlam, un tas izgāja ārā, kāva to, un Šimī mira. Bet valsts nostiprinājās Sālamana rokās.


text:
Sālamans noslēdza laulības derību ar faraonu, Ēģiptes ķēniņu; viņš ņēma faraona meitu un atveda uz Dāvida pilsētu, pirms bija beidzis celt savu namu, Kunga namu un mūrus visapkārt Jeruzālemei.


text:
Sālamans mīlēja Kungu un turēja sava tēva Dāvida likumus, vienīgi viņš upurēja un kvēpināja augstienēs.


text:
Un ķēniņš gāja uz Gibeonu, lai tur upurētu, jo tā bija liela augstiene. Sālamans upurēja tur uz altāra tūkstoš dedzināmo upuru.


text:
Sālamans sacīja: “Savam kalpam, manam tēvam Dāvidam, tu darīji lielu žēlastību, jo viņš staigāja tavā priekšā uzticībā un taisnībā, sirds skaidrībā ar tevi, un tu esi saglabājis viņam doto lielo žēlastību – esi ļāvis viņa dēlam šodien sēdēt viņa tronī.


text:
Un tagad, Kungs, mans Dievs, tu esi licis valdīt savam kalpam mana tēva Dāvida vietā, bet es esmu jauns zēns un nezinu, ne kad nākt, ne iet.


text:
Un tavs kalps ir tavas tautas vidū, kuru tu izvēlējies, – tā ir tik liela tauta, ka tās daudzumu nevar ne saskaitīt, ne pārskaitīt.


text:
Dod savam kalpam dzirdīgu sirdi, lai tiesātu tavu tautu, lai saprastu, kas labs un kas slikts, – kas gan spēs iztiesāt šo tavu milzīgo tautu.”


text:
Dievs viņam sacīja: “Tāpēc ka tu lūdzi šo, bet nelūdzi sev ilgu mūžu un nelūdzi sev bagātību, un nelūdzi savu ienaidnieku dzīvību, bet lūdzi saprašanu, lai izprastu tiesu,


text:
tad, redzi, es daru, kā tu runāji! Redzi, es tev dodu gudru un redzīgu sirdi! Tāda kā tu nav bijis pirms tevis un nebūs pēc tevis!


text:
Arī to, ko tu nelūdzi, es tev dodu – gan bagātību, gan godu. Tāda kā tu nebūs starp ķēniņiem visu tavu mūžu!


text:
Ja tu staigāsi manos ceļos, turēdams manus likumus un baušļus, kā staigāja tavs tēvs Dāvids, es paildzināšu tavas dienas.”


text:
Sālamans pamodās, un, redzi, tas bija sapnis! Viņš gāja uz Jeruzālemi, nostājās Kunga derības šķirsta priekšā un upurēja sadedzināmos upurus un miera upurus. Tad viņš sarīkoja svētkus visiem saviem kalpiem.


text:
Viena sieva sacīja: “Es lūdzu, mans Kungs, es un šī sieva dzīvojām vienā namā. Šajā namā es dzemdēju, viņai klātesot.


text:
Un trešajā dienā, kopš es dzemdēju, arī šī sieva dzemdēja, un mēs bijām divas vien namā, un tur nebija neviena cita.


text:
Nakts vidū viņa piecēlās un ņēma manu dēlu, kas bija man blakus – kamēr tava kalpone gulēja –, un tā noguldīja viņu pie savām krūtīm, bet savu mirušo dēlu tā noguldīja man pie krūtīm.


text:
No rīta es cēlos, lai zīdītu savu dēlu, un, redzi, viņš bija miris, bet no rīta es to uzmanīgi apskatīju, un, redzi, tas nebija mans dēls, kuru es dzemdēju!”


text:
Un otra sieva sacīja: “Nē! Dzīvais ir mans dēls, bet tavs ir mirušais!” Un šī sacīja: “Nē! Tavs dēls ir mirušais, bet dzīvais ir mans dēls!” – tā viņas runāja ķēniņa priekšā.


text:
Ķēniņš sacīja: “Viena saka – dzīvais ir mans dēls, bet mirušais ir tavs dēls, otra saka – nē, tavs dēls ir mirušais, un mans ir dzīvais.”


text:
Tad tā sieva, kuras dēls bija dzīvs, uzrunāja ķēniņu, jo viņas sirds sažņaudzās par savu dēlu. Viņa sacīja: “Mans kungs, es lūdzu, dodiet viņai dzīvo bērnu, tik nenogaliniet to!” Un otra teica: “Lai nav ne tev, ne man – cērtiet!”


text:
Un viss Israēls dzirdēja spriedumu, kuru ķēniņš izsprieda. Viņi bijās no ķēniņa, jo tie redzēja, ka Dieva gudrība ir viņā, lai spriestu tiesu.


text:
Sālamanam bija divpadsmit pārvaldnieki pār visu Israēlu, un viņi apgādāja ķēniņu un viņa namu – tie viņu apgādāja katrs vienu mēnesi gadā.


text:
Baāna, Ahīlūda dēls, Taanahā, Megido un visā Bēt-Šeānā, kas ir blakus Cāretānai pie Jizreēlas, no Bēt-Šeānas līdz Ābel-Mholai un viņpus Jekamāmas.


text:
Ben-Gebers Rāmot-Gileādā, viņam bija Jaīra, Manases dēla, ciemi Gileādā – Argobas apgabals Bāšānā, sešdesmit lielas pilsētas ar mūriem un vara aizšaujamām bultām,


text:
Gebers, Ūrī dēls, – Gileāda zemē, amoriešu ķēniņa Sīhona un Bāšānas ķēniņa Oga zemēs, viņš bija vienīgais pārvaldnieks tajās zemēs.


text:
Sālamans bija valdnieks pār visām zemēm no Eifrātas un filistiešu zemes līdz pat Ēģiptes robežai. Tie nesa meslus un kalpoja Sālamanam visas viņa dzīves dienas.


text:
desmit trekni vērši un divdesmit labi ganīti liellopi, simts sīklopu, arī brieži, gazeles, stirnāži un nobaroti putni, –


text:
jo viņš valdīja pār visu apgabalu šaipus upes, no Tifsahas līdz Gazai, pār visiem ķēniņiem šaipus upes, un viņam bija miers no visām pusēm.


text:
Jūda un Israēls dzīvoja drošībā – katram piederēja savs vīnakoks un savs vīģes koks – no Dānas līdz Bēršebai visas Sālamana dienas.


text:
Pārvaldnieki apgādāja ķēniņu Sālamanu un visus, kas nāca pie viņa galda, – katrs savu mēnesi, ka nekā netrūka.


text:
Gudrībā viņš bija pārāks par visiem cilvēkiem – par ezrāhieti Ētānu un par Hēmānu, Kalkolu un Dardu – Māhola dēliem. Viņa vārds bija zināms visās tautās visapkārt.


text:
Viņš runāja par kokiem – no Lebanona ciedra līdz īzapam, kurš ieaug mūrī. Viņš runāja par dzīvniekiem, putniem, rāpuļiem un zivīm.


text:
No visām tautām nāca klausīties Sālamana gudrību – tā darīja visi zemes ķēniņi, kas bija dzirdējuši par viņa gudrību.


text:
Kad Tīras ķēniņš Hīrāms dzirdēja, ka Sālamans svaidīts par ķēniņu tēva vietā, viņš sūtīja savus kalpus pie tā, jo Hīrāms visu mūžu bija Dāvida draugs.


text:
“Tu zināji manu tēvu Dāvidu, ka viņam nebija iespējams celt namu Kunga, sava Dieva, vārdam, kara dēļ, tie karoja pret viņu no visām pusēm, līdz Kungs tos lika zem viņa kājām.


text:
Un, redzi, es saku, lai ceļ namu Kunga, mana Dieva, vārdam, jo Kungs ir runājis uz manu tēvu Dāvidu, sacīdams: tavs dēls, kuru es likšu tronī tavā vietā, – tas cels namu manam vārdam.


text:
Un tagad pavēli, lai cērt man Lebanona ciedrus, un mani kalpi būs ar taviem kalpiem, un algā taviem kalpiem es došu visu, ko tu prasīsi, jo tu zini, ka mums nav tik prasmīgu koku cirtēju kā sidonieši.”


text:
Kad Hīrāms dzirdēja Sālamana vārdus, viņš bija ļoti priecīgs un sacīja: “Šodien lai ir svētīts Kungs, kurš Dāvidam devis gudru dēlu, lai valda pār šo lielo tautu.”


text:
Hīrāms sūtīja pie Sālamana, sacīdams: “Es saņēmu vēsti, ko tu man sūtīji, un es darīšu visu, ko tu vēlies, gan ar ciedru kokiem, gan cipresēm.


text:
Mani kalpi nogādās kokus no Lebanona uz jūru, un es sūtīšu pa jūru plostus uz vietu, kuru tu man noteiksi, tur es tos izjaukšu, lai tu tos vestu tālāk. Bet mans lūgums ir šāds – dod maizi manam namam!”


text:
Un Sālamans deva Hīrāmam divdesmit tūkstošus koru kviešu viņa nama uzturam un divdesmit koru spiestas eļļas. Tik Sālamans deva Hīrāmam ik gadu.


text:
Un Kungs deva Sālamanam gudrību, kā bija solījis. Un starp Hīrāmu un Sālamanu bija miers, tie abi noslēdza derību.


text:
Viņš tos sūtīja uz Lebanonu, ik mēnesi desmit tūkstošus. Mēnesi viņi bija Lebanonā un divus mēnešus savās mājās. Adonīrāms bija strādnieku pārraugs.


text:
Neskaitot Sālamana ieceltos priekšniekus, kas uzraudzīja darbus, vēl bija trīs tūkstoši trīs simti citu – tie pārvaldīja tautu, kas darīja darbu.


text:
Četri simti astoņdesmitajā gadā kopš Israēla dēlu iziešanas no Ēģiptes zemes, kad Sālamans ceturto gadu valdīja pār Israēlu, ziva mēnesī, tas ir otrais mēnesis, viņš sāka celt namu Kungam.


text:
Nams, kuru ķēniņš Sālamans cēla Kungam, bija sešdesmit elkoņus garš, divdesmit plats un trīsdesmit elkoņus augsts.


text:
Lievenis tempļa priekšā bija divdesmit elkoņus plats – nama platumā un desmit elkoņus garš nama priekšā.


text:
Viņš cēla visapkārt nama mūrim piebūvi, visapkārt templim un vissvētākajai vietai viņš taisīja telpas.


text:
Apakšējā stāva platums bija pieci elkoņi, vidējais bija sešus elkoņus plats un trešais bija septiņus elkoņus plats. Ārpusē, visapkārt namam viņš lika balstus, lai piebūve nebalstās uz nama mūriem.


text:
Namu viņš cēla no plēstiem akmeņiem, tā ka, namu ceļot, nedzirdēja ne āmuru, ne cirvi, ne kādu citu dzelzs rīku.


text:
Ieeja vidējā stāva telpās bija nama labajā pusē – vītņu kāpnes veda augšup uz vidējo un no vidējā uz trešo stāvu.


text:
“Par namu, ko tu cel, – ja tu staigāsi manos likumos, pildīsi manus spriedumus un nenovērsdamies turēsi visus manus baušļus, tad es pildīšu pie tevis savu vārdu, kuru es teicu tavam tēvam Dāvidam, –


text:
Nama mūrus iekšpusē no grīdas līdz griestiem viņš noklāja ar ciedra koku un nama grīdu pārklāja ar cipreses koku.


text:
Divdesmit elkoņu attālumā no nama gala viņš uzcēla sienu no ciedra koka, no grīdas līdz griestiem, un tur taisīja iekšnamu – svētumu svētumu.


text:
Nama iekšpuse bija no ciedra ar grieztiem pumpuru un plaukstošu ziedu rotājumiem, viss bija no ciedra, akmens nebija redzams.


text:
Iekšnams bija divdesmit elkoņus garš, divdesmit plats un divdesmit elkoņus augsts. Viņš to pārklāja ar tīru zeltu un pārklāja arī ciedra koka altāri.


text:
Sālamans pārklāja nama iekšpusi ar tīru zeltu, iekšnamu aizšķērsoja ar zelta ķēdēm un pārklāja to ar zeltu.


text:
Visu namu viņš pārklāja ar zeltu, līdz viss nams bija pabeigts, arī visu altāri, kas bija iekšnama priekšā, arī to viņš pārklāja ar zeltu.


text:
Viens ķeruba spārns bija piecus elkoņus un otrs piecus elkoņus plats – desmit elkoņi no viena spārna gala līdz otra spārna galam.


text:
Viņš novietoja ķerubus iekštelpas vidū. Ķerubu spārni bija izplesti, tā ka viens spārns pieskārās sienai un otra ķeruba spārns pieskārās otrai sienai, un viņu spārni telpas vidū saskārās – spārns ar spārnu.


text:
Visās nama sienās visapkārt viņš kokā iegreba ķerubus, palmas un plaukstošus ziedus – gan iekštelpās, gan ārējās telpās,


text:
Eļļas koka divviru durvis viņš izrotāja izgrieztiem ķerubiem, palmām un plaukstošiem ziediem un pārklāja tos ar zeltu, un apkala ķerubus un palmu rakstus ar zeltu.


text:
un vienpadsmitā gada būla mēnesī, tas ir astotais mēnesis, tika pabeigtas visas nama daļas un viss, kas bija paredzēts. Viņš to uzcēla septiņos gados.


text:
Viņš cēla māju no Lebanona koka, simts elkoņus garu, piecdesmit platu un trīsdesmit elkoņus augstu, uz četrām ciedru stabu rindām bija ciedru sijas,


text:
un istabas, kas stāvēja uz četrdesmit pieciem stabiem, pa piecpadsmit katrā rindā, pārsedza ar ciedru.


text:
Viņš uzcēla stabu lieveni, piecdesmit elkoņus garu un trīsdesmit platu, un priekšā pār lieveņa stabiem bija jumts


text:
un troņa zāle, kurā spriest tiesu. Viņš uzcēla arī tiesas zāli un noklāja to ar ciedra koku no grīdas līdz griestiem.


text:
Un dzīvojamo – gan namu, gan lieveni – uzcēla tādu pašu kā šo. Faraona meitai, kuru Sālamans bija ņēmis par sievu, viņš uzcēla tādu pašu namu kā šo.


text:
Visi nami bija darināti no dārga akmens – pēc mēra cirsta, ar zāģi apzāģēta – iekšpusē un ārpusē, no pamata līdz korei, no priekšpuses līdz lielajam pagalmam.


text:
Lielajam pagalmam visapkārt bija trīs rindas skaldītu akmeņu un rinda tēstu ciedru. Tāds pats bija Kunga nama iekšējais pagalms un nama lievenis.


text:
Tas bija atraitnes dēls no Naftālī cilts – viņa tēvs bija vara kalējs no Tīras. Viņš bija pilns gudrības, sapratnes un zināšanu un prata no vara izgatavot jebkuru lietu. Viņš nāca pie ķēniņa Sālamana un darināja visas ķēniņa lietas.


text:
Viņš izgatavoja divus vara stabus, viena staba augstums bija astoņpadsmit elkoņi, un abu apkārtmērs bija divpadsmit elkoņi.


text:
Un viņš darināja divus kapiteļus, lai tos liktu uz stabu galiem, tos izlēja no vara – pieci elkoņi bija viena kapiteļa augstums, un pieci elkoņi bija otra kapiteļa augstums.


text:
Kapiteļus, kas bija uz stabu galiem, rotāja tīklu pinumi no ķēžu vītnēm, septiņi vienam un septiņi otram kapitelim.


text:
Tā viņš darināja stabus un divas granātābolu rindas visapkārt tīklam, kas pārklāja kapiteļus stabu galos, tādu pašu viņš darināja arī otru kapiteli.


text:
Abu stabu kapiteļi bija cieši virs lodes, kas bija zem tīkla, un divi simti granātābolu rindās visapkārt katram kapitelim.


text:
Tā viņš uzcēla stabus tempļa lievenim. Viņš uzcēla stabu labajā pusē un nosauca to par Jāhīnu un uzcēla stabu kreisajā pusē un nosauca to par Boazu.


text:
Tad viņš darināja jūru, atliedams to no vara visapkārt apaļu, tai bija desmit elkoņi no malas līdz malai, tās augstums bija pieci elkoņi un apkārtmērs – trīsdesmit elkoņi.


text:
Zem malas visapkārt tai bija ķirbjveida rotājumi – desmit uz katru elkoni, visapkārt divās rindās, izlieti vienā lējumā.


text:
Tā stāvēja uz divpadsmit vēršiem – trīs pagriezti uz ziemeļiem, trīs pagriezti uz rietumiem, trīs pagriezti uz dienvidiem un trīs uz austrumiem, un vara jūra bija uz vēršiem, bet vēršu mugurpuses bija vērstas pret vidu.


text:
Jūras biezums bija plaukstas platumā, tās mala bija izveidota kā kausa mala – kā lilijas zieds, tajā ietilpa divi tūkstoši batu.


text:
Viņš darināja arī desmit vara pamatnes katlu uzlikšanai, katra pamatne bija četrus elkoņus gara, četrus elkoņus plata un trīs elkoņus augsta.


text:
Uz sānu malas, kas ir starp līstēm, bija lauvas, vērsis un ķerubi, un uz līstēm – virs un zem lauvām un vērša – bija iekārtas vītnes.


text:
Katrai pamatnei bija četri vara riteņi un vara asis – četras pēdas tām bija par balstiem, zem katla bija lieti balsti, un katrā pusē bija vītnes.


text:
Tās atvere bija augšmalā, viena elkoņa augstumā, atvere bija taisīta apaļa – pusotru elkoni liela, un arī uz atveres bija grebumi, bet sānu malas bija četrstūrainas, nevis apaļas.


text:
Četri riteņi bija zem sānu malām. Pie pamatnes bija riteņu stiprinājumi, viena riteņa augstums bija pusotrs elkonis.


text:
Riteņi bija taisīti tāpat kā kaujas ratu riteņi, to stiprinājumi, loki, spieķi un rumbas bija lieti.


text:
Viņš iegravēja ķerubus, lauvas un palmas uz stiprinājumu virsmas un sānu malām – atbilstoši katras laukumam, un visapkārt bija vītnes.


text:
Viņš taisīja desmit vara katlus, ikvienā ietilpa četrdesmit batu, un ikviens katls bija četrus elkoņus augsts – uz katras no desmit pamatnēm pa katlam.


text:
Viņš lika piecas pamatnes nama labajā pusē un piecas kreisajā pusē, un vara jūru viņš lika nama labajā malā, starp austrumiem un dienvidiem.


text:
Hīrāms darināja katlus, liekšķeres un laistāmos traukus. Hīrāms pabeidza visus darbus, ko viņš darīja Kunga namā ķēniņam Sālamanam, –


text:
divus stabus un kapiteļu kausus, kas bija uz abu stabu galiem, un divus tīklojumus abu kausu pārsegšanai, kas bija uz stabu galiem,


text:
un četrsimt granātābolus abiem tīklojumiem – granātāboli bija divās rindās uz katra tīklojuma, tie bija abu kapiteļu kausiem, kas bija domāti stabu pārsegšanai,


text:
un katlus, liekšķeres un laistāmos traukus – visi šie trauki, ko Hīrāms darināja ķēniņam Sālamanam priekš Kunga nama, bija no spodrināta vara.


text:
Sālamans darināja visus Kunga nama traukus, zelta altāri un tā priekšā zelta galdu, uz kura bija upurmaize,


text:
un no tīra zelta piecas gaismekļu pamatnes labajā pusē un piecas kreisajā pusē iekšnamam un ziedus, eļļas lukturīšus un knaibles no zelta.


text:
Bļodas, dzirkles, laistāmie trauki, kausi un ogļu pannas bija no tīra zelta, arī apkalumi nama durvīm svētumu svētumā un tempļa nama durvīm bija no zelta.


text:
Kad ķēniņš Sālamans bija pabeidzis visus darbus Kunga namā, viņš ienesa tur sava tēva Dāvida svētlietas – sudrabu, zeltu un traukus – un novietoja tos Kunga dārgumu krātuvēs.


text:
Tad Sālamans Jeruzālemē pulcināja Israēla vecajos, visu cilšu galvenos un Israēla dēlu tēvu namu vadoņus, lai pārnestu Kunga derības šķirstu no Dāvida pilsētas Ciānas.


text:
Ētana mēnesī, kas ir septītais mēnesis, uz svētkiem pie ķēniņa Sālamana sapulcējās visi Israēla vīri.


text:
paņēma Kunga šķirstu, Saiešanas telti un visas svētlietas, kas bija teltī, un priesteri un levīti tās nesa.


text:
Ķēniņš Sālamans un visa Israēla sapulce, kas pulcējās pie viņa šķirsta priekšā, upurēja sīklopus un liellopus, tos nevarēja ne saskaitīt, ne aplēst daudzuma dēļ.


text:
Ķerubu spārni bija izplesti pār šķirsta vietu, un ķerubi pārsedza šķirstu un nesamās kārtis no augšas.


text:
Kārtis bija tik garas, ka kāršu galus varēja redzēt no svētvietas iekšnama priekšā, bet no ārpuses tās neredzēja. Tur tās ir līdz šai dienai.


text:
Šķirstā nekā cita nebija, tikai divas akmens plāksnes, kuras tur ielika Mozus Horebā, kur Kungs noslēdza derību ar Israēla dēliem, kad izveda tos no Ēģiptes zemes.


text:
Un viņš sacīja: “Svētīts ir Kungs, Israēla Dievs, kurš ar savu muti sacījis manam tēvam Dāvidam to, ko pats ar savu roku piepildījis, sacīdams:


text:
kopš tās dienas, kad es izvedu savu tautu Israēlu no Ēģiptes, es visu Israēla cilšu starpā nebiju izvēlējies pilsētu, kur uzcelt namu, lai tajā mājotu mans vārds, taču es izvēlējos Dāvidu valdīt pār manu Israēla tautu,


text:
Bet Kungs sacīja manam tēvam Dāvidam: tu gribēji celt namu manam vārdam un darīji labu, to gribēdams,


text:
tikai tu pats necelsi šo namu, bet tavs dēls, kas nācis no tava gurna, – viņš cels namu manam vārdam!


text:
Kungs ir apstiprinājis savu vārdu, kuru viņš runājis, un es esmu nācis pēc mana tēva Dāvida un sēžu Israēla tronī, kā Kungs to ir sacījis, – es uzcēlu namu Kunga, Israēla Dieva, vārdam!


text:
Es tur iekārtoju vietu derības šķirstam, kurā ir Kunga derība, ko viņš noslēdza ar mūsu tēviem, kad izveda tos no Ēģiptes zemes.”


text:
un sacīja: “Kungs, Israēla Dievs, nav tāda Dieva kā tu ne augšā debesīs, ne apakšā virs zemes, kas tā uzturētu derību un žēlastību pret saviem kalpiem, kuri staigā tavā priekšā no visas sirds.


text:
Tu turēji solījumu savam kalpam, manam tēvam Dāvidam. Tu runāji ar savu muti un šodien ar savu roku to piepildīji!


text:
Un tagad, Kungs, Israēla Dievs, turi, ko solīji savam kalpam, manam tēvam Dāvidam! Tu sacīji – tev netrūks, kas sēdēs Israēla tronī manā priekšā, ja tikai tavi dēli staigās manā priekšā tādus ceļus, kā tu staigāji.


text:
Un tagad, Israēla Dievs, apstiprini jel savus vārdus, kurus tu sacīji savam kalpam, manam tēvam Dāvidam!


text:
Vai tiešām Dievs mājo uz zemes? Redzi, debesis un debesu debesis neietver tevi, kur nu vēl šis nams, kuru es esmu uzcēlis!


text:
Jel pievērsies sava kalpa lūgšanai un pazemīgam lūgumam, Kungs, mans Dievs! Uzklausi raudas un lūgšanas, ar kurām tavs kalps šodien nāk tavā priekšā!


text:
Lai tavas acis ir atvērtas nakti un dienu pār šo namu – vietu, par kuru tu esi sacījis: tur mājos mans vārds! Sadzirdi lūgšanu, ko tavs kalps šeit sacīs!


text:
Uzklausi sava kalpa un savas Israēla tautas lūgumu, ko viņi lūgs šajā vietā, uzklausi to savā mājoklī debesīs, uzklausi un piedod!


text:
Ja kāds grēko pret savu tuvāko un tas viņu nozvērina, uzlikdams lāstu, bet viņš iet zvērēt šajā namā tava altāra priekšā,


text:
tad tu uzklausi no debesīm un tiesā taisnīgi savus kalpus – notiesā grēcīgo, lai viņa nodarījums nāk pār viņa galvu, bet attaisno taisnīgo un dari viņam pēc taisnības.


text:
Ja ienaidnieks sakautu tavu Israēla tautu, tādēļ ka viņi grēkojuši pret tevi – bet viņi tomēr atgriežas pie tevis un atzīst tavu vārdu, lūdz un izlūdzas šajā namā tavu žēlsirdību,


text:
tad tu uzklausi no debesīm un piedod savai Israēla tautai viņas grēkus un atdod atpakaļ zemi, kuru tu esi devis viņu tēviem.


text:
Ja debesis aizslēgtos un nelītu lietus, tādēļ ka viņi ir grēkojuši pret tevi – bet viņi lūdz šajā vietā un atzīst tavu vārdu, un atgriežas no saviem grēkiem, kaut tu esi viņus pazemojis,


text:
tad tu uzklausi no debesīm un piedod grēkus saviem kalpiem un Israēla tautai, jo tu viņiem mācīsi labo ceļu, pa kuru staigāt, un sūtīsi lietu pār zemi, kuru tu esi devis savai tautai mantojumā.


text:
Ja zemē ir bads, mēris, sausums, labības rūsa, siseņi, kukaiņi vai arī ienaidnieks ceļas pret zemes vārtiem un nāk posts un sērgas,


text:
tad ikvienu lūgšanu, ikvienu pielūgšanu, ko tev lūdz jebkurš cilvēks no visas tavas Israēla tautas, kurš savā sirdī izprot postu un izstiepj rokas pret šo namu,


text:
tu uzklausi no debesīm, savas mājvietas, piedod un atdari pēc viņa darbiem, jo tu vienīgais zini viņa sirdi, tu proti atšķirt katra cilvēka sirdi.


text:
jo ir dzirdējis tavu lielo vārdu, tavu stipro roku un izstiepto elkoni – ja viņš atnāks un lūgs šajā namā,


text:
tad tu uzklausi no debesīm, savas mājvietas, un dari visu, kā dēļ svešzemnieks sauc uz tevi, lai visas zemes tautas pazītu tavu vārdu un bītos tevis, tāpat kā tava Israēla tauta, lai tās zinātu, ka pār šo namu, kuru es uzcēlu, ir pasludināts tavs vārds!


text:
Ja tava tauta dodas karā pret ienaidniekiem – ceļā, kurā tu viņus sūti, – un tie pielūdz Kungu, pagriezušies pret to pilsētu, kuru tu esi izvēlējies, un namu, kuru es uzcēlu tavam vārdam,


text:
Ja viņi grēko pret tevi – jo nav cilvēka, kas negrēkotu, – un tu dusmo uz tiem un liec ienaidniekam saņemt viņus un aizvest gūstā uz ienaidnieka zemi, kas tālu vai tuvu,


text:
un, ja tajā zemē, kur viņi ir gūstā, viņu sirdis atgriežas un gūsta zemē tie lūdz tevi, sacīdami: mēs esam grēkojuši un bijuši netaisni un ļauni, –


text:
un viņi atgriežas pie tevis no visas sirds un dvēseles savu ienaidnieku zemē, kur viņi ir gūstā, un viņi lūdz tevi, pagriezušies uz savu zemi, kuru tu devi viņu tēviem, uz pilsētu, kuru tu izvēlējies, un namu, kuru es uzcēlu tavam vārdam, –


text:
Piedod savai tautai, kas pret tevi grēkojusi, visus pārkāpumus pret tevi un dod žēlsirdību, ka gūstītāji par tiem apžēlojas,


text:
Lai tavas acis ir atvērtas uz tava kalpa pielūgšanām un tavas Israēla tautas pielūgšanām, uzklausi visu, ko tie sauc uz tevi.


text:
No visām zemes tautām tu viņus esi nošķīris sev par īpašumu, kā tu sacīji, kad ar sava kalpa Mozus roku liki izvest mūsu tēvus no Ēģiptes, Kungs Dievs!”


text:
Kad Sālamans beidza lūgt Kungu, šo lūgšanu un pielūgšanu, viņš piecēlās, jo bija nometies ceļos Kunga altāra priekšā, un pacēla rokas pret debesīm.


text:
“Svētīts lai ir Kungs, kas devis mieru savai Israēla tautai, kā viņš bija solījis. Neviens vārds no visiem viņa labajiem vārdiem, ko viņš sacījis caur savu kalpu Mozu, nav zudis!


text:
Lai Kungs, mūsu Dievs, ir ar mums, tāpat kā viņš bija ar mūsu tēviem! Viņš lai mūs neatstāj un nepamet!


text:
Pievērs sev mūsu sirdis, lai staigājam visus tavus ceļus un turam tavus baušļus, likumus un tiesas, ko tu pavēlēji mūsu tēviem.


text:
Lai šie mani vārdi, kurus es izlūdzos Kunga priekšā, ir tuvu pie Kunga, mūsu Dieva, dienām un naktīm – lai viņš izspriež savu kalpu un savas Israēla tautas lietu dienu no dienas!


text:
Lai jūsu sirdis ir pie Kunga, mūsu Dieva. Staigājiet viņa likumos un turiet viņa baušļus tāpat kā šodien!”


text:
Sālamans upurēja miera upuri, viņš Kungam upurēja divdesmit divus tūkstošus vēršu un simt divdesmit tūkstošus avju – to ķēniņš un visi Israēla dēli veltīja Kunga namam.


text:
Todien ķēniņš iesvētīja iekšējo pagalmu, kas Kunga nama priekšā, tur viņš upurēja sadedzināmo upuri, labības dāvanu un miera upura taukus. Vara altāris, kas atradās Kunga priekšā, bija par mazu sadedzināmajam upurim, labības dāvanai un miera upura taukiem.


text:
Tad Sālamans rīkoja svētkus, un viss Israēls no Hamātas līdz Ēģiptes ielejai bija kopā ar viņu lielā sapulcē Kunga, mūsu Dieva, priekšā septiņas dienas un vēl septiņas dienas, pavisam četrpadsmit dienas.


text:
Astotajā dienā viņš tautu atlaida, tie svētīja ķēniņu un gāja uz savām teltīm priecīgi, līksmu sirdi par visu labo, ko Kungs bija darījis savam kalpam Dāvidam un Israēla tautai.


text:
Kad Sālamans beidza celt Kunga namu, ķēniņa namu un visu, kas Sālamanam patika un ko viņš vēlējās uzcelt,


text:
Un Kungs viņam sacīja: “Es esmu dzirdējis tavu lūgšanu un pielūgšanu, ko tu izlūdzies manā priekšā, es esmu svētījis šo namu, kuru tu uzcēli, lai liktu tur mājot savam vārdam uz mūžiem, un manas acis un mana sirds būs tur vienmēr.


text:
Ja tu staigāsi manā priekšā tāpat kā tavs tēvs Dāvids, godīgi no sirds darīdams visu, ko es tev pavēlēju, turēdams manus likumus un tiesas,


text:
tad es nostiprināšu tavu ķēniņa troni pār Israēlu mūžīgi, kā es esmu runājis ar tavu tēvu Dāvidu, sacīdams: tev nekad netrūks, kas sēž Israēla tronī.


text:
Bet, ja tu vai tavi dēli novērsīsies no manis un neturēs manus baušļus un likumus, kurus es jums devu, un ies kalpot citiem dieviem un tiem zemoties,


text:
tad es iznīdēšu Israēlu no zemes, kuru es tam devu, un es atmetīšu namu, ko es svētīju savam vārdam, un Israēls kļūs par parunu un izsmieklu visām tautām.


text:
Un par šo dižo namu visi garāmgājēji šausmināsies un svilpodami sacīs: kādēļ Kungs tā darīja šai zemei un šim namam?


text:
Un tiem atbildēs: tādēļ, ka tie atmetuši Kungu, savu Dievu, kurš viņu tēvus izveda no Ēģiptes zemes, un stipri pieķērušies citiem dieviem, zemojušies un kalpojuši tiem, tādēļ Kungs lika pār tiem nākt visam viņu ļaunumam.”


text:
un Tīras ķēniņš Hīrāms bija izpildījis visas Sālamana vēlmes par ciedru kokiem, ciprešu kokiem un zeltu, ķēniņš Sālamans deva Hīrāmam divdesmit pilsētas Galilejas zemē.


text:
Un viņš sacīja: “Brāli, kādas pilsētas tu man esi iedevis?!” Un viņš tās nosauca par Kābūlas zemi, tā tās sauc vēl šodien.


text:
Un tā bija ar darba klausību, kuru ķēniņš Sālamans noteica, lai celtu Kunga namu, savu namu, Millo un Jeruzālemes mūrus, Hācoru, Megido un Gezeru.


text:
Faraons, Ēģiptes ķēniņš, bija nācis uz Gezeru un to ieņēmis, nodedzinājis ar uguni un nokāvis kanaāniešus, kas dzīvoja pilsētā, un viņš to deva par dāvanu savai meitai, Sālamana sievai.


text:
un visas noliktavu pilsētas, kas piederēja Sālamanam, kā arī pilsētas kararatiem un pilsētas jātniekiem un visu, ko vien Sālamans vēlējās uzcelt Jeruzālemē, Lebanonā un visā viņa pārvaldītajā zemē –


text:
visās tautās, kas nebija no Israēla dēliem, kas bija atlikuši no amoriešiem, hetiešiem, periziešiem, hiviešiem un jebūsiešiem.


text:
Viņu dēlus, kas bija atlikuši tajā zemē un kurus Israēla dēli nespēja iznīcināt, Sālamans padarīja par vergiem līdz šai dienai.


text:
Bet Israēla dēliem Sālamans nelika būt vergiem – tie bija viņa karavīri, kalpi, priekšnieki, virsnieki, kararatu pavēlnieki un jātnieki.


text:
Sālamanam bija pieci simti piecdesmit darbu pārvaldnieku – tie valdīja pār tautu, kas darīja darbus.


text:
Bet faraona meita pārcēlās no Dāvida pilsētas uz savu namu, kurš tai tika uzcelts. Tad viņš uzcēla Millo.


text:
Sālamans trīs reizes gadā pienesa sadedzināmos upurus un miera upurus uz altāra, ko bija uzcēlis Kungam, un kvēpināja Kunga priekšā. Tā viņš pabeidza namu.


text:
Tie devās uz Ofīru un no turienes atveda četri simti divdesmit talantus zelta, ko nogādāja ķēniņam Sālamanam.


text:
Kad Šebas ķēniņiene dzirdēja, ka Sālamans kļuvis slavens Kunga vārda dēļ, viņa nāca to pārbaudīt ar mīklām.


text:
Viņa nāca uz Jeruzālemi ar ļoti lielu karavānu. Kamieļi nesa smaržvielas, ļoti daudz zelta un dārgakmeņu. Viņa nāca pie Sālamana un teica tam visu, ko bija iecerējusi.


text:
Sālamans atbildēja uz visiem viņas jautājumiem, nebija nekā, kas ķēniņam būtu apslēpts un ko viņš tai neatbildētu.


text:
un ēdienu uz viņa galda, un viņa kalpu pulku, kā tie apkalpo un ir tērpti, un dzērienu devējus, un viņa sadedzināmo upuri, ko viņš upurēja Kunga namā, – viņai aizrāvās elpa!


text:
Un viņa sacīja ķēniņam: “Tas, ko es savā zemē esmu dzirdējusi par tevi un tavu gudrību, ir patiesība,


text:
bet es neticēju valodām, līdz atnācu un ieraudzīju savām acīm. Redzi, tas, ko es līdz šim esmu dzirdējusi, nav pat puse no tā, ko var pateikt par tavu gudrību un labumiem!


text:
Svētīts lai Kungs, tavs Dievs, kam labs prāts uz tevi, kas iecēlis tevi Israēla tronī, jo Kungs Israēlu mīl mūžīgi, – viņš tevi iecēlis spriest tiesu pēc taisnības!”


text:
Un ķēniņam deva simts divdesmit talantus zelta un ļoti daudz smaržu un dārgakmeņu, neviens vairs nekad ķēniņam Sālamanam neatveda tik daudz smaržu kā Šebas ķēniņiene.


text:
Un ķēniņš taisīja koraļļkoka balstu Kunga namam un ķēniņa namam, kā arī liras un arfas dziedātājiem, tādus koraļļkokus vairs nekad neieveda, un tādi nav redzēti līdz šai dienai.


text:
Ķēniņš Sālamans deva Šebas ķēniņienei visu, ko viņa gribēja un lūdza, vēl līdzās tam, ko ķēniņš Sālamans viņai jau bija devis. Un viņa devās atpakaļ un gāja ar saviem kalpiem uz savu zemi.


text:
turklāt vēl no tirgoņiem un preču tirdzniecības, kā arī no visiem Arābas ķēniņiem un zemes pārvaldniekiem.


text:
un trīssimt mazu vairogu no kalta zelta, katru no trīs minām, un ķēniņš tos novietoja Lebanona koka namā.


text:
Tronim bija seši pakāpieni, tā augšgals bija apaļš, sānos roku balsti, un pie balstiem stāvēja divas lauvas.


text:
Uz sešiem pakāpieniem abās pusēs stāvēja divpadsmit lauvas – tādas nebija darinātas nevienā ķēniņvalstī!


text:
Visi ķēniņa Sālamana dzērienu kausi bija no zelta, un visi trauki Lebanona koka namā bija no tīra zelta, sudraba nebija, jo Sālamana dienās to augstu nevērtēja.


text:
Kopā ar Hīrāma kuģiem ķēniņam jūrās bija tāljūras kuģi, reizi trīs gados tāljūras kuģi atgriezās, vezdami zeltu un sudrabu, ziloņkaulu, mērkaķus un pāvus.


text:
Viņi nāca katrs ar savu dāvanu – sudraba un zelta mantām, tērpiem, ieročiem, smaržām, zirgiem un mūļiem – un tā gadu no gada.


text:
Sālamanam piederēja kararati un jātnieki, viņam bija tūkstotis un četri simti kararatu un divpadsmit tūkstoši jātnieku, un viņš tos izvietoja kararatu pilsētās un pie sevis Jeruzālemē.


text:
un no Ēģiptes tie veda kararatus par seši simti sudraba gabaliem un zirgus par simts piecdesmit. Ar viņu starpniecību tos nogādāja visiem hetiešiem un aramiešu ķēniņiem.


text:
Ķēniņš Sālamans mīlēja daudzas svešu tautu sievas – faraona meitu un arī moābietes, amonietes, edomietes, sidonietes, hetietes,


text:
un arī no tām tautām, par kurām Kungs bija sacījis Israēla dēliem: “Neprecieties ar tiem, un viņi lai neprecas ar jums, jo tad jūsu sirdis noteikti pievērstos viņu dieviem!” – tām Sālamans pieķērās ar mīlestību.


text:
Viņam bija septiņi simti augstdzimušu sievu un trīs simti blakussievu, un viņa sievas tam grozīja prātu.


text:
Kad Sālamans kļuva vecs, viņa sievas pievērsa tā prātu citiem dieviem, un viņa sirds neatrada mieru pie Kunga, viņa Dieva, kā viņa tēva Dāvida sirds.


text:
Tad Sālamans uzcēla altāri pretīgajam moābiešu elkam Kemošam kalnā, kas iepretī Jeruzālemei, un pretīgajam amoniešu elkam Moleham.


text:
Un Kungs dusmojās uz Sālamanu, jo viņš bija novērsies no Kunga, Israēla Dieva, kas viņam bija divreiz atklājies.


text:
Un Kungs sacīja Sālamanam: “Tādēļ ka tu tā darīji un neturēji manu derību un manus likumus, ko es tev pavēlēju, es atraušu no tevis valdīšanu un došu to tavam kalpam.


text:
Taču visu valsti es neatraušu – vienu cilti es došu tavam dēlam mana kalpa Dāvida un Jeruzālemes dēļ, ko es esmu izvēlējies!”


text:
Toreiz, kad Dāvids bija Edomā un karaspēka virspavēlnieks Joābs bija devies apbedīt nogalinātos, viņš izkāva visus edomiešus.


text:
Viņi izgāja no Midjānas un nonāca Pārānā. Viņi ņēma sev līdzi vīrus no Pārānas, nonāca Ēģiptē pie faraona, Ēģiptes ķēniņa, un tas viņam deva namu, maizi un zemi.


text:
Un Hadads ieguva lielu faraona vēlību, un tas viņam deva par sievu savas sievas, ķēniņienes Tahpenēsas, māsu.


text:
Un Tahpenēsas māsa dzemdēja viņam dēlu Gnubatu, un Tahpenēsa viņu nošķīra no krūts faraona namā, un Gnubats bija faraona namā kopā ar faraona dēliem.


text:
Kad Hadads Ēģiptē uzzināja, ka Dāvids apgūlies pie saviem tēviem un karaspēka virspavēlnieks Joābs ir miris, Hadads sacīja faraonam: “Laid mani, lai es eju uz savu zemi!”


text:
Bet faraons viņam sacīja: “Kā tev trūka pie manis, ka tu gribi iet uz savu zemi?” Un viņš atbildēja: “Nekā – tomēr atlaid mani!”


text:
Un Dievs lika pret viņu sacelties Rezonam, Eljāda dēlam, kurš bija aizbēdzis no sava kunga Hadadezera, Cobas ķēniņa.


text:
Viņš sapulcināja pie sevis vīrus un kļuva par laupītāju pulka vadoni, bet Dāvids tos sakāva. Tad viņi devās uz Damasku, apmetās tur un valdīja Damaskā.


text:
Viņš bija Israēla pretinieks visu Sālamana laiku – ļauns kā Hadads, un viņš nīda Israēlu un valdīja pār Arāmu.


text:
Sālamana kalps, efrātietis Jārobāms, Nebāta dēls no Cerēdas, kura māte bija atraitne, vārdā Cerūa, sacēlās pret ķēniņu.


text:
Redzi, kādēļ viņš sacēlās pret ķēniņu – Sālamans cēla Millo un mūrēja ciet plaisas sava tēva Dāvida pilsētā.


text:
Bet Jārobāms bija ietekmīgs vīrs, un Sālamans ievēroja jaunekli, ka tas labi tiek galā ar darbiem, un iecēla viņu pār visiem Jāzepa nama strādniekiem.


text:
Toreiz Jārobāms bija izgājis no Jeruzālemes, un ceļā tam pienāca pravietis Ahija no Šīlo, kurš bija apvilcis jaunu mēteli. Tie abi uz lauka bija vieni.


text:
un sacīja Jārobāmam: “Ņem sev desmit gabalus, jo tā saka Kungs, Israēla Dievs: redzi, es izraušu valsti no Sālamana rokām un došu tev desmit ciltis,


text:
bet viņam paliks viena cilts mana kalpa Dāvida un Jeruzālemes dēļ – tā ir pilsēta, kuru es izvēlējos starp visām Israēla ciltīm!


text:
Tāpēc ka viņi mani ir pametuši un zemojušies sidoniešu dievietei Aštartei, moābiešu dievam Kemošam un Amona dēlu dievam Milkomam un nav staigājuši manos ceļos, nav darījuši, kas man šķiet pareizs, un nav pildījuši manus likumus un manas tiesas, kā darīja viņa tēvs Dāvids,


text:
es neatņemšu viņam visu valsti, jo es viņu iecēlu par valdnieku uz visu mūžu mana kalpa Dāvida dēļ, kuru es izvēlējos un kurš turēja manus baušļus un likumus.


text:
bet viņa dēlam es došu vienu cilti, lai manam kalpam Dāvidam vienmēr būtu gaismeklis manā priekšā Jeruzālemē – pilsētā, kuru es izvēlējos, lai tur mājotu mans vārds.


text:
Ja tu klausīsi visu, ko es tev pavēlēšu, un staigāsi manos ceļos, darīsi, kas man šķiet pareizs, un turēsi manus likumus un manus baušļus kā mans kalps Dāvids, tad es būšu ar tevi un uzcelšu tev drošu namu, kā uzcēlu Dāvidam, un es došu tev Israēlu!


text:
Un Sālamans lūkoja nonāvēt Jārobāmu, bet Jārobāms sataisījās un bēga uz Ēģipti pie Ēģiptes ķēniņa Šīšaka un palika Ēģiptē līdz Sālamana nāvei.


text:
Citi Sālamana darbi un viss, ko viņš darījis, un viņa gudrība – vai tad par to nav rakstīts Sālamana darbu grāmatā?


text:
Sālamans apgūlās pie saviem tēviem, un viņu apbedīja viņa tēva Dāvida pilsētā. Pēc tam valdīja viņa dēls Rehabeāms.


text:
To dzirdēja Jārobāms, Nebāta dēls, kurš vēl bija Ēģiptē, kurp bija aizbēdzis no ķēniņa Sālamana. Jārobāms dzīvoja Ēģiptē.


text:
“Tavs tēvs darīja smagu mūsu jūgu, bet tu tagad atvieglini sava tēva smagās klaušas un jūgu, ko viņš mums uzlicis, tad mēs tev kalposim!”


text:
Ķēniņš Rehabeāms apspriedās ar vecajiem, kas bija kalpojuši viņa tēvam Sālamanam viņa dzīves laikā, un jautāja: “Kāds ir jūsu padoms – ko lai atbildu šai tautai?”


text:
Un tie viņam sacīja: “Ja tu šajā dienā būsi tautas kalps, kalposi viņiem un atbildēsi laipniem vārdiem, tad viņi būs tavi kalpi uz visiem laikiem.”


text:
Bet viņš atmeta vecajo doto padomu un apspriedās ar jaunekļiem, kas bija uzauguši kopā ar viņu un viņam kalpoja.


text:
Viņš tiem jautāja: “Ko jūs iesakāt atbildēt šai tautai, kas man teica: atvieglini to jūgu, ko tavs tēvs mums uzlika?”


text:
Un jaunekļi, kas bija ar viņu kopā uzauguši, sacīja: “Tā atbildi tautai, kas tev teica: tavs tēvs darīja grūtu mūsu jūgu, bet tu mums to atvieglini! – tā saki viņiem: mans maziņais ir resnāks nekā mana tēva gurni!


text:
Mans tēvs jums uzkrāva smagu jūgu, bet es vēl pielikšu jūsu jūgam – mans tēvs jūs pārmācīja ar pātagām, bet es jūs pārmācīšu ar skarpijiem! ”


text:
Trešajā dienā Jārobāms un visa tauta atnāca pie Rehabeāma, jo ķēniņš bija teicis: “Nāciet pie manis trešajā dienā.”


text:
Viņš runāja ar tiem, kā bija ieteikuši jaunekļi: “Mans tēvs darīja smagu jūsu jūgu, bet es vēl pielikšu jūsu jūgam – mans tēvs jūs pārmācīja ar pātagām, bet es jūs pārmācīšu ar skarpijiem!”


text:
Un ķēniņš neuzklausīja tautu, jo Kungs pavērsa tā, lai piepildītos viņa vārds, ko viņš bija sacījis par Jārobāmu, Nebāta dēlu, caur Ahiju no Šīlo.


text:
Tad viss Israēls redzēja, ka ķēniņš viņus nav uzklausījis, un ļaudis atbildēja ķēniņam: “Kāda mums daļa gar Dāvidu? Vai mantojums mums pie Jišaja dēla! Israēl, uz savām teltīm! Uzraugi pats savu namu, Dāvid!” Un Israēls devās uz savām teltīm.


text:
Ķēniņš Rehabeāms sūtīja Adorāmu, kas pārraudzīja strādniekus, bet viss Israēls viņu nomētāja akmeņiem, un viņš nomira. Bet ķēniņš Rehabeāms steigšus kāpa ratos, lai bēgtu uz Jeruzālemi.


text:
Kad viss Israēls dzirdēja, ka Jārobāms ir atgriezies, tie sūtīja pēc viņa, aicināja uz sapulci un iecēla par ķēniņu visam Israēlam. Neviens nesekoja Dāvida namam, izņemot Jūdas cilti.


text:
Un Rehabeāms nāca uz Jeruzālemi un sapulcināja visu Jūdas namu un Benjāmina cilti – simts astoņdesmit tūkstošus izlases karotāju, lai karotu ar Israēla namu un atgūtu valsti Sālamana dēlam Rehabeāmam.


text:
tā saka Kungs: neejiet karot pret saviem brāļiem Israēla dēliem, atgriezieties savos namos, jo no manis tas nācis!” Un tie paklausīja Kunga vārdam un devās atpakaļ, lai notiktu, kā Kungs bija teicis.


text:
Jārobāms Efraima kalnā uzcēla Šehemu un tur dzīvoja. Vēlāk viņš aizgāja no turienes un uzcēla Penuēlu.


text:
Ja šī tauta ies uz Jeruzālemi upurēt Kunga namā, tad viņu sirdis atgriezīsies pie sava kunga, Jūdas ķēniņa Rehabeāma. Tie nogalinās mani un atgriezīsies pie Jūdas ķēniņa Rehabeāma!


text:
Apspriedies ķēniņš darināja divus zelta teļus un sacīja tautai: “Uz Jeruzālemi iet jums ir par tālu; redzi, Israēl, tavi dievi, kas tevi izveda no Ēģiptes zemes!”


text:
Astotā mēneša piecpadsmitajā dienā Jārobāms rīkoja tādus pašus svētkus kā Jūdā un pienesa upuri. To viņš darīja Bētelē – upurēja teļiem, kurus bija taisījis, un iecēla Bētelē priesterus altāriem, ko bija uzcēlis augstienēs.


text:
Bētelē viņš bija uztaisījis altāri, uz kura upurēja astotā mēneša piecpadsmitajā dienā – mēnesī, kuru pats bija izraudzījies. Viņš rīkoja svētkus Israēla dēliem un upurēja altārī kvēpinādams.


text:
Redzi, kāds Dieva vīrs nāca no Jūdas Kunga vārdā uz Bēteli. Jārobāms stāvēja pie altāra un kvēpināja.


text:
Un tas vīrs sauca pret altāri Kunga vārdu un sacīja: “Altāri, ak, altāri, tā saka Kungs: redzi, Dāvida namā dzims dēls, vārdā Jošijāhu, un viņš upurēs uz tevis augstieņu priesterus, kas uz tevis kvēpina, un uz tevis dedzinās cilvēku kaulus!”


text:
Un todien viņš deva zīmi: “Šī ir zīme, ko Kungs sacījis: redzi, altāris pāršķelsies un nobirs pelni, kas uz tā!”


text:
Kad ķēniņš Jārobāms dzirdēja Dieva vīra vārdus, kurus tas sauca pret altāri Bētelē, viņš izstiepa roku no altāra un sacīja: “Sagrābiet viņu!” Bet roka, kuru viņš bija izstiepis, nokalta, un viņš nevarēja to saliekt.


text:
Tad ķēniņš sacīja Dieva vīram: “Lūdz jel Kungu, savu Dievu, aizlūdz par mani, lai mana roka kļūst vesela!” Un Dieva vīrs lūdza Kungu, un ķēniņa roka atkal kļuva vesela kā iepriekš.


text:
Bet Dieva vīrs sacīja ķēniņam: “Pat ja tu dosi man pusi sava nama, es neiešu ar tevi – neēdīšu maizi un nedzeršu ūdeni šajā vietā,


text:
jo Kunga vārdā man ir pavēlēts: neēd maizi un nedzer ūdeni, neatgriezies pa to pašu ceļu, pa kuru atnāci.”


text:
Bētelē dzīvoja kāds vecs pravietis. Viņa dēli nāca un atstāstīja visu, ko Dieva vīrs todien bija darījis Bētelē, un viņi atstāstīja savam tēvam arī to, ko viņš bija teicis ķēniņam.


text:
Tēvs tiem jautāja: “Pa kuru ceļu viņš aizgāja?” Dēli bija redzējuši, pa kuru ceļu aizgāja Dieva vīrs, kas bija nācis no Jūdas.


text:
Viņš sekoja Dieva vīram un atrada to sēžam zem ozola. Viņš tam sacīja: “Vai tu esi Dieva vīrs, kurš nācis no Jūdas?” Un tas teica: “Jā.”


text:
Un tas sacīja: “Es nevaru atgriezties un iet tev līdzi, es neēdīšu maizi un nedzeršu ūdeni ar tevi šajā vietā,


text:
jo man Kunga vārdā ir teikts: neēd tur maizi un nedzer ūdeni, neatgriezies pa to pašu ceļu, pa kuru atnāci.”


text:
Bet viņš tam sacīja: “Arī es esmu pravietis tāpat kā tu, un eņģelis man ir teicis Kunga vārdā: atved viņu savā namā, lai tas ēd maizi un dzer ūdeni,” – bet viņš tam meloja.


text:
Viņš sauca uz Dieva vīru, kas bija atnācis no Jūdas: “Tā saka Kungs: tādēļ ka tu neklausīji Kunga vārdam un neievēroji pavēli, ko Kungs, tavs Dievs, tev deva,


text:
bet atgriezies un ēdi maizi un dzēri ūdeni šajā vietā, kur tev bija pavēlēts neēst maizi un nedzert ūdeni, tādēļ tavs līķis nenonāks tavu tēvu kapā!”


text:
Kad pravietis, ko viņš bija atvedis atpakaļ, bija ēdis maizi un padzēries, viņš tam apsegloja ēzeli,


text:
un tas aizjāja. Ceļā viņu sastapa lauva un to nogalināja – viņa līķis gulēja uz ceļa, un ēzelis stāvēja tam blakus, un arī lauva stāvēja blakus līķim.


text:
Un, redzi, vīri gāja garām un redzēja līķi guļam uz ceļa un lauvu stāvam blakus līķim. Un tie iegāja pilsētā, kur dzīvoja vecais pravietis, un to izstāstīja.


text:
To dzirdēja pravietis, kas viņu bija novērsis no ceļa, un viņš sacīja: “Tas ir Dieva vīrs, kas nepaklausīja Kunga vārdam, un Kungs viņu atdeva lauvam, un tas viņu saplēsa un nonāvēja, kā Kunga vārds par viņu bija sacīts.”


text:
Viņš devās turp un atrada līķi guļam uz ceļa un lauvu stāvam līķim blakus – lauva nebija ne ēdis līķi, ne plēsis ēzeli.


text:
Un pravietis pacēla Dieva vīra līķi, lika to uz ēzeļa un atveda atpakaļ pilsētā. Vecais pravietis to apraudāja un apbedīja.


text:
Kad viņš bija to apbedījis, viņš sacīja saviem dēliem: “Kad es nomiršu, apglabājiet mani kapā, kur ir apbedīts Dieva vīrs, lieciet manus kaulus blakus viņa kauliem,


text:
tad piepildīsies tas, ko viņš Kunga vārdā sauca pret Bēteles altāri un tempļiem Samarijas pilsētu augstienēs.”


text:
Arī pēc tam Jārobāms neatgriezās no sava ļaunā ceļa, bet gāja un iecēla augstieņu priesterus no visas tautas – katram, kas gribēja, viņš deva amatu, un tas kļuva par augstieņu priesteri.


text:
un Jārobāms sacīja savai sievai: “Celies, pārģērbies, lai neviens nezina, ka tu esi Jārobāma sieva, un ej uz Šīlo – tur ir pravietis Ahija, kurš man teica, ka es būšu ķēniņš šai tautai.


text:
Un Jārobāma sieva tā darīja – viņa cēlās, gāja uz Šīlo un iegāja Ahijas namā, bet Ahija bija neredzīgs – viņa acis bija satumsušas vecuma dēļ.


text:
Un Kungs sacīja Ahijam: “Redzi, Jārobāma sieva nāk tev jautāt par savu saslimušo dēlu, tev ar viņu jārunā tā un tā. Un, kad viņa ienāks, tā izliksies par svešinieci.”


text:
Ahija dzirdēja viņas soļus, un, kad tā ienāca pa durvīm, viņš sacīja: “Ienāc, Jārobāma sieva, kādēļ tu izliecies par citu? Man tev jāsaka skarbi vārdi.


text:
Ej, saki Jārobāmam: tā saka Kungs, Israēla Dievs: tādēļ ka es tevi paaugstināju no tautas vidus un iecēlu par valdnieku savai Israēla tautai,


text:
un atrāvu valsti Dāvida namam, un devu tev, bet tu neesi kā mans kalps Dāvids, kurš turēja manus baušļus un sekoja man, darīdams tikai to, kas taisns manās acīs,


text:
bet tu esi darījis ļaunāk par visiem, kas bijuši pirms tevis, – tu esi gājis un darinājis sev citus dievus un tēlus, lai mani sadusmotu, un mani tu esi atmetis –


text:
redzi, tāpēc ļaunums nāks pār Jārobāma namu! Es iznīdēšu Jārobāmam ikvienu, kas pret mūri mīž – gan saistīto, gan brīvo Israēlā! Es izdedzināšu Jārobāma namu, kā dedzina mēslus, – pavisam!


text:
Viss Israēls viņu apraudās un apbedīs. Viņš Jārobāmam būs vienīgais, kurš nonāks kapā, jo Jārobāma namā tikai viņš ir kaut mazliet tīkams Kungam, Israēla Dievam.


text:
Un Kungs iecels sev ķēniņu pār Israēlu, un tas iznīdēs Jārobāma namu. Šī ir tā diena – un kas vēl nāks!?


text:
Kungs sitīs Israēlu un locīs to kā niedri ūdenī, un izraus Israēlu no šīs labās zemes, kuru devis viņu tēviem, un izkaisīs viņus aiz upes, jo tie darinājuši sev ašēras un sadusmojuši Kungu.


text:
Un pārējie Jārobāma darbi – kā viņš karoja, kā viņš valdīja, redzi, tie ir uzrakstīti Israēla ķēniņu Laiku grāmatā.


text:
Jārobāms valdīja divdesmit divus gadus, tad viņš apgūlās pie tēviem, un viņa dēls Nādābs valdīja pēc viņa.


text:
Bet Jūdā valdīja Sālamana dēls Rehabeāms. Kad Rehabeāms sāka valdīt, viņam bija četrdesmit viens gads, un viņš valdīja septiņpadsmit gadus Jeruzālemē – pilsētā, kuru Kungs bija izvēlējies no visām Israēla ciltīm, lai tur mājotu viņa vārds. Viņa mātes vārds bija Naama, amoniete.


text:
Jūdas ļaudis darīja to, kas ļauns Kunga acīs, tie aizvainoja viņu vēl vairāk nekā to tēvi ar saviem grēku darbiem.


text:
Viņi cēla arī tempļus augstienēs un elku stabus un ašēras uz katra augstāka pakalna un zem katra zaļojoša koka,


text:
un viņu zemē bija arī tempļa prostitūtas. Ļaudis darīja preteklības tāpat kā tautas, ko Kungs izdzina Israēla dēlu priekšā.


text:
Viņš ņēma Kunga nama dārgumus un ķēniņa nama dārgumus, paņēma visu – viņš paņēma arī visus zelta vairogus, ko bija darinājis Sālamans.


text:
Taču ķēniņš Rehabeāms to vietā darināja vara vairogus un deva tos sardzes virsniekiem, kas apsargāja ķēniņa nama durvis.


text:
Un citi Rehabeāma darbi, viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Rehabeāms apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā. Viņa mātes vārds bija Naama, amoniete, un viņa dēls Abījāms sāka valdīt pēc viņa.


text:
Viņš palika pie sava tēva grēkiem, ko tas bija darījis pirms viņa, un viņa sirds neguva mieru pie Kunga, viņa Dieva, kā viņa tēva Dāvida sirds.


text:
Tomēr Dāvida dēļ Kungs, viņa Dievs, tam deva gaismekli Jeruzālemē, ieceldams viņa dēlu valdīt pēc viņa un nostiprinādams Jeruzālemi,


text:
jo Dāvids bija darījis to, kas pareizs Kunga acīs, un ne reizi mūžā nebija novērsies no tā, kas viņam bija pavēlēts, – vienīgi tajā lietā ar hetieti Ūriju.


text:
Un citi Abījāma darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā? Un starp Abījāmu un Jārobāmu bija karš.


text:
Savai mātei Maahai viņš atņēma ķēniņienes godu, jo viņa bija taisījusi Ašēras šausmekli. Āsa sacirta šausmekli un sadedzināja to Kidronas ielejā.


text:
Israēla ķēniņš Baeša nāca pret Jūdu. Viņš sāka celt Rāmu, lai neviens nevarētu ne iznākt, ne ieiet pie ķēniņa Āsas Jūdas zemē.


text:
Tad Āsa ņēma visu sudrabu un zeltu, kas bija atlicis Kunga nama dārgumu krātuvēs un ķēniņa nama mantnīcās, un deva to saviem kalpiem. Ķēniņš Āsa tos sūtīja pie Ben-Hadada, Tabrimmona dēla, Hezjona dēla dēla, Arāmas ķēniņa, kurš dzīvoja Damaskā, sacīdams:


text:
“Starp mani un tevi, starp manu tēvu un tavu tēvu, ir derība, redzi, es sūtu tev dāvanu, sudrabu un zeltu, ej un lauz savu derību ar Israēla ķēniņu Baešu, lai viņš atkāpjas no manis!”


text:
Ben-Hadads uzklausīja ķēniņu Āsu un sūtīja savus karaspēka pavēlniekus pret Israēla pilsētām un sakāva Ijonu, Dānu, Ābel-Bēt-Maahu, visu Kineretu un visu Naftālī zemi.


text:
Tad ķēniņš Āsa iesauca visus, kas vien bija Jūdā, neatlaida nevienu, un lika atvest akmeņus un baļķus no Rāmas, ko cēla Baeša, no tiem ķēniņš Āsa uzcēla Gebu Benjāmina zemē un Micpu.


text:
Un visi citi Āsas darbi, visa viņa varenība un viss, ko viņš darīja, un pilsētas, kuras viņš uzcēla, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņa Laiku grāmatā? Bet vecumā viņam sasirga kājas.


text:
Un Āsa apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā. Pēc viņa valdīja viņa dēls Jehošāfāts.


text:
Jūdas ķēniņa Āsas otrajā gadā pār Israēlu sāka valdīt Nādābs, Jārobāma dēls, viņš valdīja pār Israēlu divus gadus.


text:
Viņš darīja to, kas ļauns Kunga acīs, un staigāja sava tēva ceļos un darīja grēkus, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
Ahijas dēls Baeša no Jisašhara nama sazvērējās pret viņu un nokāva to pie filistiešu pilsētas Gibtonas, kad Nādābs un viss Israēls bija aplenkuši Gibtonu.


text:
Kļuvis par ķēniņu, viņš izkāva visu Jārobāma namu, netaupīja nevienu, kam dvaša, līdz Jārobāma nams bija iznīcināts – kā Kunga vārds bija sludināts caur viņa kalpu Ahiju no Šīlo.


text:
Tas notika Jārobāma grēku dēļ, ko viņš bija darījis un ar kuriem bija licis grēkot Israēlam un sadusmojis Kungu, Israēla Dievu.


text:
Un citi Nādāba darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Baeša, Ahijas dēls, sāka valdīt pār visu Israēlu Jūdas ķēniņa Āsas trešajā gadā un valdīja Tircā divdesmit četrus gadus.


text:
Viņš darīja to, kas ļauns Kunga acīs, un staigāja Jārobāma ceļos un darīja grēkus, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
“Es tevi esmu pacēlis no pīšļiem un iecēlis par manas Israēla tautas valdnieku, bet tu staigāji Jārobāma ceļu un liki grēkot manai Israēla tautai, ka man tagad jādusmojas par viņu grēkiem!


text:
Redzi, es izdedzināšu Baešas pēcnācējus un visu viņa namu! Es tavam namam darīšu tāpat kā Jārobāma, Nebāta dēla, namam.


text:
Un citi Baešas darbi – tas, ko viņš darījis, un viņa varenība – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Un Kunga vārds atkal tika teikts caur pravieti Jehu, Hānānī dēlu, par Baešu un viņa namu – gan ļaunuma dēļ, ko tas bija darījis Kunga priekšā, sadusmodams viņu ar saviem darbiem tāpat kā Jārobāma nams, gan tādēļ, ka viņš bija izkāvis Jārobāma namu.


text:
Jūdas ķēniņa Āsas divdesmit sestajā gadā Ēla, Baešas dēls, kļuva ķēniņš un divus gadus valdīja pār Israēlu Tircā.


text:
Pret viņu sacēlās kalps Zimrī, kas bija pavēlnieks pār pusi no visiem kararatiem. Kad viņš Tircā bija piedzēries pils pārvaldnieka Arcas namā,


text:
Zimrī ienāca, kāva viņu un nonāvēja – tas bija Jūdas ķēniņa Āsas divdesmit septītajā gadā – un kļuva par ķēniņu viņa vietā.


text:
Sēdies tronī un sācis valdīt, tas apkāva visu Baešas namu un neatstāja nevienu, kas pret mūri mīž, – ne radu, ne draugu.


text:
Tas notika visu Baešas un viņa dēla Ēlas grēku dēļ, ko tie darīja, likdami grēkot Israēlam, ar saviem elkiem sadusmodami Kungu, Israēla Dievu.


text:
Un citi Ēlas darbi, viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jūdas ķēniņa Āsas divdesmit septītajā gadā Tircā septiņas dienas valdīja Zimrī. Tauta tad bija kara nometnē pret filistiešu pilsētu Gibtonu.


text:
Kad tauta, kas bija nometnē, dzirdēja, ka Zimrī ir sacēlies un nokāvis ķēniņu, tajā pašā dienā viss Israēls nometnē iecēla par ķēniņu Omrī, Israēla karaspēka virspavēlnieku.


text:
Kad Zimrī redzēja, ka pilsēta ir ieņemta, viņš patvērās ķēniņa namā, aizdedzināja to un bija pagalam.


text:
Tas notika viņa grēku dēļ, jo viņš bija darījis ļaunu Kunga acīs, staigādams Jārobāma ceļos un grēkodams, tā likdams grēkot arī Israēlam.


text:
Un par citiem Zimrī darbiem un viņa sacelšanos – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Tad Israēla tauta sadalījās – puse sekoja Tibnī, Gīnata dēlam, un iecēla to par ķēniņu, bet otra puse sekoja Omrī.


text:
Ļaudis, kas sekoja Omrī, pārspēja tos, kas sekoja Tibnī, Gīnata dēlam. Tibnī krita, un Omrī sāka valdīt.


text:
Omrī kļuva par ķēniņu Jūdas ķēniņa Āsas trīsdesmit pirmajā gadā un valdīja pār Israēlu divpadsmit gadus, sešus gadus viņš valdīja Tircā.


text:
Viņš nopirka no Šemera par diviem sudraba talantiem kalnu Samarijā, uzcēla kalnā pilsētu un nosauca to kalna īpašnieka Šemera vārdā par Samariju.


text:
Viņš staigāja visos Jārobāma, Nebāta dēla, ceļos un grēkoja, likdams grēkot arī Israēlam, ka tas ar saviem elkiem sadusmoja Kungu, Israēla Dievu.


text:
Bet par citiem Omrī darbiem un viņa varenību – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Ahābs, Omrī dēls, sāka valdīt pār Israēlu Jūdas ķēniņa Āsas trīsdesmit astotajā gadā un valdīja pār Israēlu Samarijā divdesmit divus gadus.


text:
It kā viņam būtu par maz staigāt Jārobāma, Nebāta dēla, grēkos! Viņš vēl apņēma par sievu Īzebeli, Sidonas ķēniņa Etbaala meitu, gāja un kalpoja Baalam un zemojās tam.


text:
Ahābs taisīja Ašēru un darīja visu, lai sadusmotu Kungu, Israēla Dievu, vēl vairāk nekā visi iepriekšējie Israēla ķēniņi.


text:
Viņa laikā Hiēls no Bēteles atkal uzcēla Jēriku, tās pamati paņēma viņa pirmdzimto Abīrāmu, un tās vārti paņēma viņa jaunāko dēlu Segūbu, kā Kungs bija sacījis caur Jozuu, Nūna dēlu.


text:
Un tišbietis Elija, no Tišbes Gileādā, sacīja Ahābam: “Tiešām, dzīvs ir Kungs, Israēla Dievs, kura priekšā es stāvu, – ja šajos gados būs rasa un lietus, tad tikai tad, kad es teikšu!”


text:
“Celies un ej uz Cārfatu Sidonā un dzīvo tur, redzi, es pavēlēju, lai kāda atraitne tevi tur uztur.”


text:
Viņš cēlās un gāja uz Cārfatu. Kad viņš pienāca pie pilsētas vārtiem, redzi, kāda atraitne lasīja zarus, un viņš tai uzsauca: “Lūdzu, atnes man traukā mazliet ūdens, lai varu padzerties!”


text:
Tā atbildēja: “Tiešām, dzīvs ir Kungs, tavs Dievs, ja man būtu kas cepts! Traukā ir tikai sauja miltu un krūkā nedaudz eļļas. Redzi, esmu salasījusi pāris zaru un iešu gatavot ēst sev un savam dēlam, paēdīsim un mirsim.”


text:
Elija tai sacīja: “Nebīsties, ej un dari, kā sacīji, bet vispirms izcep un atnes man mazu plāceni, pēc tam cep sev un savam dēlam,


text:
jo tā saka Kungs, Israēla Dievs: milti traukā nebeigsies un krūkā eļļas nepietrūks līdz dienai, kad Kungs dos zemei lietu.”


text:
Un viņa gāja un darīja, kā Elija bija sacījis, – gan viņš, gan viņa un tās nams varēja iztikt daudzas dienas –


text:
Viņa sacīja Elijam: “Kas man ar tevi, Dieva vīrs? Tu atnāci pie manis, lai atgādinātu manu vainu un lai mirtu mans dēls?!”


text:
Viņš tai atbildēja: “Dod man savu dēlu!” – un ņēma to no viņas krūtīm, uznesa jumtistabā, kur dzīvoja, noguldīja savā guļvietā


text:
un sauca uz Kungu: “Kungs, mans Dievs! Vai pat šai atraitnei, pie kuras es mājoju, tu darīsi ļaunu un nonāvēsi tās dēlu?!”


text:
Tad viņš pārliecās bērnam trīs reizes un sauca uz Kungu: “Kungs, mans Dievs, liec šī bērna dvēselei atgriezties viņā!”


text:
Elija ņēma bērnu, nonesa to no jumtistabas un atdeva mātei. Un Elija sacīja: “Redzi, tavs dēls ir dzīvs!”


text:
Tad sieva sacīja Elijam: “Tagad es zinu, ka tu esi Dieva vīrs un Kunga vārds, ko tu saki, ir patiess!”


text:
Pēc ilgāka laika, trešajā gadā pār Eliju nāca Kunga vārds: “Ej, stājies Ahāba priekšā, un es došu zemei lietu.”


text:
un, kad Īzebele nokāva Kunga praviešus, Obadjāhu ņēma simts praviešus un tos pa piecdesmit paslēpa alās, un viņš tos apgādāja ar maizi un ūdeni.


text:
Ahābs sacīja Obadjāhu: “Apstaigā zemi, visus ūdens avotus un ielejas, varbūt mēs atradīsim zāli un varēsim atstāt zirgus un mūļus dzīvus un mums nebūs jānokauj lopi.”


text:
Obadjāhu bija ceļā, un, redzi, Elija nāca tam pretī. Obadjāhu pazina viņu, krita uz sava vaiga un sacīja: “Vai tu esi mans kungs Elija?”


text:
Tiešām, Kungs, tavs Dievs, dzīvs! Vai palikusi kaut viena tauta vai valsts, uz kuru mans kungs nebūtu sūtījis tevi meklēt un nebūtu licis zvērēt gan valstij, gan tautai, ka tie tevi nav atraduši!


text:
Kad es no tevis aiziešu, tad Kunga Gars tevi aiznesīs nezin kur, bet es pastāstīšu Ahābam, un viņš tevi neatradīs un nokaus mani. Taču tavs kalps bīstas Kunga kopš jaunības.


text:
Kungs, vai tev nav stāstīts, ko esmu darījis, kad Īzebele nokāva Kunga praviešus? Tad es no Kunga praviešiem simts vīrus paslēpu alā – pa piecdesmit un piecdesmit – un apgādāju tos ar maizi un ūdeni.


text:
Bet Elija atbildēja: “Tiešām, dzīvs ir Pulku Kungs, kura priekšā es stāvu, šodien es redzēšu ķēniņu!”


text:
Bet viņš atbildēja: “Es neesmu tas, kas nes postu Israēlam, – tas esi tu un tava tēva nams, jo jūs atmetāt Kunga pavēles un sekojāt baāliem.


text:
Bet tagad pulcini man visu Israēlu Karmela kalnā, kā arī četri simti piecdesmit Baala praviešus un četri simti Ašēras praviešus, kas ēd pie Īzebeles galda.”


text:
Un Elija pienāca un sacīja visai tautai: “Cik ilgi jūs svārstīsieties starp abām pusēm? Ja Kungs ir Dievs, tad sekojiet viņam, bet, ja Baals – tad sekojiet tam!” Bet tauta viņam neko neatbildēja.


text:
Tad Elija sacīja tautai: “Es esmu vienīgais pravietis, kas palicis Kungam, bet Baalam ir četri simti piecdesmit praviešu.


text:
Lai mums dod divus vēršus – lai viņi izvēlas vienu vērsi sev, sacērt gabalos un liek uz malkas, bet uguni klāt lai neliek, bet es ņemšu otru vērsi un likšu uz malkas, un uguni klāt nelikšu.


text:
Jūs sauciet sava dieva vārdā, un es saukšu Kunga vārdā, un tas dievs, kurš atbildēs ar uguni, ir Dievs!” Un tauta atbildēja: “Labi!”


text:
Tad Elija sacīja Baala praviešiem: “Ņemiet vienu vērsi un rīkojieties pirmie, jo jūsu ir daudz, sauciet sava dieva vārdā, bet uguni klāt nelieciet!”


text:
Viņi ņēma vērsi, kuru viņš tiem deva, un rīkojās. Tad tie sauca Baala vārdā no rīta līdz dienas vidum: “Baal, atbildi mums!” – bet nebija ne balss, ne atbildes, un tie lēkāja ap uzcelto altāri.


text:
Dienas vidū Elija sāka tos izsmiet, sacīdams: “Sauciet stiprāk, viņš taču ir dievs – varbūt viņš nogrimis domās vai atvieglo vēderu, vai ir ceļā, varbūt viņš guļ, tad lai mostas!”


text:
Tā pagāja dienas vidus, un viņi pravietoja, līdz tuvojās upura stunda, bet nebija ne balss, ne atbildes, nedz kāds tos uzklausīja.


text:
Tad Elija sacīja tautai: “Nāciet pie manis,” – un visa tauta nāca pie viņa. Viņš no jauna sakrāva Kunga altāri, kas bija sagāzts.


text:
Elija ņēma divpadsmit akmeņus pēc cilšu skaita, kas bija Jēkabam – par viņu Kungs bija teicis: Israēls būs tavs vārds.


text:
No akmeņiem viņš Kunga vārdā uzcēla altāri un visapkārt altārim izraka grāvi, kurā ietilptu divi mēri graudu.


text:
un sacīja: “Piepildiet četras krūkas ar ūdeni un izlejiet pār sadedzināmo upuri un malku!” Tad viņš sacīja: “Vēlreiz!” – un tie lēja otru reizi, un viņš tiem sacīja: “Trešo reizi!” Un tie lēja trešo reizi.


text:
Kad pienāca upura stunda, pravietis Elija tuvojās altārim un sacīja: “Kungs, Ābrahāma, Īzaka un Israēla Dievs! Lai šodien top zināms, ka tu esi Dievs Israēlam, ka es esmu tavs kalps un ka visu šo es esmu darījis, kā tu teici!


text:
Atbildi man, Kungs, atbildi man, lai šī tauta zina, ka tu, Kungs, esi Dievs un tu esi iemantojis viņu sirdis!”


text:
Tad Kunga uguns krita un aprija sadedzināmo upuri, malku un akmeņus kopā ar pīšļiem un izlaizīja ūdeni, kas bija grāvī.


text:
Visa tauta to redzēja, krita uz sava vaiga un sauca: “Kungs tiešām ir Dievs! Kungs tiešām ir Dievs!”


text:
Un Elija tiem sacīja: “Grābiet Baala praviešus, lai neaizbēg neviens!” Viņi sagrāba tos, un Elija tos noveda Kīšonas gravā un tur nokāva.


text:
Un Ahābs gāja ēst un dzert, bet Elija uzkāpa Karmela kalna virsotnē, nometās zemē un piespieda vaigu saviem ceļiem.


text:
Un viņš sacīja savam puisim: “Pakāpies jel un skaties uz jūras pusi.” Tas gāja, paraudzījās un sacīja: “Nav nekā!” Un tā septiņas reizes.


text:
Septītajā reizē tas sacīja: “Redzi, no jūras ceļas mazs mākonītis kā cilvēka plauksta!” Tad viņš sacīja: “Kāp un saki Ahābam, lai jūdz un brauc lejā, ka lietus viņu neaptur.”


text:
Tikmēr debess apmācās melniem mākoņiem, un bija vējš un liels lietus. Ahābs brauca un nonāca Jizreēlā.


text:
Un Ahābs izstāstīja Īzebelei visu, ko Elija bija darījis, ka viņš nokāvis ar zobenu visus praviešus.


text:
Tad Īzebele sūtīja vēstnesi pie Elijas: “Lai dievi man dara tāpat vai vēl vairāk! – rīt šajā laikā es atdarīšu tev to, ko tu nodarīji viņu dvēselēm!”


text:
To redzēdams, viņš cēlās un bēga, glābdams savu dzīvību, un nonāca Jūdas Bēršebā. Tur viņš atstāja savu puisi,


text:
bet pats devās tuksnesī vienas dienas gājumu – gāja un, apsēdies zem irbuleņu krūma, lūdzās, vēlēdamies mirt: “Kungs, nu ir gana! Ņem manu dvēseli, jo es neesmu labāks par saviem tēviem!”


text:
Viņš apgūlās un aizmiga zem irbuleņu krūma, un, redzi, eņģelis pieskārās viņam un sacīja: “Celies un ēd!”


text:
Viņš paskatījās, un redzi – galvgalī uz karstiem akmeņiem cepta maize un ūdens krūka. Viņš ēda un dzēra, un atkal apgūlās.


text:
Viņš cēlās, ēda, dzēra un gāja, stiprinājies viņš devās ceļā. Viņš gāja četrdesmit dienas un četrdesmit naktis līdz Dieva kalnam Horebam.


text:
Viņš sacīja: “Degtin es esmu iededzies par Kungu, Pulku Dievu, jo Israēla dēli ir atmetuši tavu derību, sagrāvuši tavus altārus un ar zobenu nokāvuši tavus praviešus, es vienīgais esmu palicis, un tie tīko pēc manas dzīvības.”


text:
Un tas viņam teica: “Izej un stājies uz kalna Kunga priekšā.” Un, redzi, Kungs gāja garām – liels un stiprs vējš, kas kalnus aizpūš un klintis drupina, nāca Kungam pa priekšu, bet Kunga vējā nebija. Un pēc vēja nāca zemestrīce, bet Kunga zemestrīcē nebija.


text:
Kad Elija to dzirdēja, viņš aizsedza seju ar apmetni, izgāja un nostājās alas priekšā, un, redzi, balss viņam sacīja: “Kāpēc tu esi šeit?”


text:
Viņš sacīja: “Degtin es esmu iededzies par Kungu, Pulku Dievu, jo Israēla dēli ir atmetuši tavu derību, sagrāvuši tavus altārus un ar zobenu nokāvuši tavus praviešus, es vienīgais esmu palicis, un tie tīko pēc manas dvēseles.”


text:
Kungs viņam sacīja: “Dodies atpakaļ pa to pašu ceļu cauri tuksnesim, ej uz Damasku un svaidi Hazaēlu par Arāmas ķēniņu,


text:
Bet Jehu, Nimšī dēlu, svaidi par Israēla ķēniņu, un Elīšu, Šāfāta dēlu, no Ābel-Mholas, svaidi par pravieti savā vietā.


text:
Bet es atlicināšu Israēlā septiņus tūkstošus – visus, kuru ceļi nav locījušies Baalam, un visus, kuru mute nav viņu skūpstījusi!”


text:
Tad viņš no turienes aizgāja un sastapa Elīšu, Šāfāta dēlu, viņš ara. Divpadsmit jūgi vēršu bija tā priekšā, un viņš gāja aiz divpadsmitā. Elija pagāja tam garām un uzsvieda viņam apmetni.


text:
Tas atstāja vēršus, skrēja pie Elijas un sacīja: “Ļauj man noskūpstīt tēvu un māti, tad es tev sekošu!” Un viņš sacīja: “Ej vien, vai tad es tev esmu ko prasījis?”


text:
Tas gāja atpakaļ, ņēma viena jūga vēršus, nokāva tos, vārīja gaļu uz jūga kokiem un deva ļaudīm, un tie ēda. Tad viņš cēlās un gāja līdzi Elijam un kalpoja viņam.


text:
Arāmas ķēniņš Ben-Hadads sapulcināja visu savu karaspēku. Ar viņu kopā bija trīsdesmit divi ķēniņi, zirgi un kararati. Viņš devās augšup, aplenca Samariju un karoja pret to.


text:
un teica tam: “Tā saka Ben-Hadads: tavs sudrabs un zelts ir mans, un tavas labākās sievas un tavi labākie dēli ir mani!”


text:
Israēla ķēniņš atbildēja: “Ir tā, kā mans kungs, ķēniņš, sacīja. Es esmu tavs ar visu, kas man pieder.”


text:
Bet sūtņi nāca vēlreiz un sacīja: “Tā saka Ben-Hadads: es sūtīju pie tevis un sacīju, ka tev jādod man savs sudrabs, zelts, sievas un dēli.


text:
Tādēļ rīt ap šo laiku es sūtīšu pie tevis kalpus un viņi pārmeklēs tavu namu un tavu kalpu namus, un tie paņems visu, ko viņu acis iekāros.”


text:
Tad Israēla ķēniņš sasauca visus zemes vecajos un sacīja: “Saprotiet jel un redziet, ka šis meklē naidu, jo viņš sūtīja pēc manām sievām un dēliem, sudraba un zelta, un es taču viņam to neliedzu!”


text:
Un viņš atbildēja Ben-Hadada sūtņiem: “Sakiet manam kungam, ķēniņam: visu, ko tu liki sacīt savam kalpam pirmoreiz, es darīšu, bet šo lietu darīt es nevaru!” Un sūtņi aizgāja to pavēstīt.


text:
Tad Ben-Hadads sūtīja pie viņa un sacīja: “Lai dievi man dara tāpat un vēl vairāk! Samarijā nepietiks putekļu visu ļaužu riekšavām, kuri man seko!”


text:
Un Israēla ķēniņš atbildēja: “Sakiet: tas, kurš zobenu tikko apjozis, lai nelielās kā tāds, kas to jau noņēmis.”


text:
Tobrīd, kad Ben-Hadads dzirdēja šos vārdus, viņš dzīroja teltīs ar ķēniņiem un uzsauca saviem kalpiem: “Taisieties!” Un tie gatavojās uzbrukt pilsētai.


text:
Un, redzi, kāds pravietis nāca pie Israēla ķēniņa Ahāba un teica: “Tā saka Kungs: tu redzi visu šo lielo pulku – šodien es to nododu tavā rokā, lai tu zini, ka es esmu Kungs!”


text:
Ahābs jautāja: “Kas to darīs?” Un pravietis atbildēja: “Tā saka Kungs: tavu pavalstu pārvaldnieku puiši.” – “Un kurš lai sāk kauju?” Viņš atbildēja: “Tu!”


text:
Tad viņš sapulcināja pavalstu pārvaldnieku puišus, un to bija divi simti trīsdesmit divi. Pēc tam viņš sapulcināja visu tautu, visus Israēla dēlus, septiņus tūkstošus.


text:
Dienas vidū viņi izgāja no pilsētas, bet Ben-Hadads un trīsdesmit divi ķēniņi, kas viņam bija nākuši palīgā, teltīs dzēra un piedzērās.


text:
Pavalstu pārvaldnieku puiši izgāja pirmie. Un Ben-Hadadam tika ziņots: “No Samarijas ir izgājuši vīri.”


text:
Viņš sacīja: “Ja tie nāk ar mieru, sagrābiet tos dzīvus, bet, ja nāk ar karu, arī tad sagrābiet dzīvus!”


text:
Tad viņi kāva cits citu, un aramieši bēga, bet Israēls tos vajāja. Arāmas ķēniņš Ben-Hadads zirgā aizbēga kopā ar jātniekiem.


text:
Tad pie Israēla ķēniņa pienāca pravietis un sacīja: “Esi stiprs, zini un redzi, kas tev darāms, jo Arāmas ķēniņš nāks pret tevi nākamajā pavasarī.”


text:
Arāmas ķēniņa kalpi sacīja: “Viņu dievi ir kalnu dievi, tādēļ viņi bija stiprāki par mums. Ja mēs ar viņiem cīnītos līdzenumā, vai tad mēs nebūtu stiprāki par tiem?


text:
bet pats savāc sev tikpat lielu karaspēku, kā pazaudēji, – zirgu lai ir tikpat, cik bija, un kararatu lai ir tikpat, cik bija, – tad cīnīsimies ar tiem līdzenumā. Vai mēs nebūsim par viņiem stiprāki?” Viņš tos uzklausīja un tā darīja.


text:
Arī Israēla dēli tika izrīkoti un apgādāti, un tie izgāja tiem pretī. Israēla dēli apmetās tiem pretī, un to bija tik vien kā divi kazu pulciņi, bet aramieši piepildīja visu zemi.


text:
Un Dieva vīrs pienāca klāt un sacīja Israēla ķēniņam: “Tā saka Kungs: tādēļ ka Arāms ir sacījis: Kungs ir kalnu dievs, bet nav ieleju dievs, – es nodošu visu šo lielo pulku tavā rokā, un jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!”


text:
Septiņas dienas viņi stāvēja, apmetušies viens otram pretī, bet septītajā dienā sākās kauja, un Israēla dēli kāva Arāmu – simts tūkstošus kājnieku vienā dienā.


text:
Atlikušie bēga uz Afēku, bet mūris sagruva pār divdesmit septiņiem tūkstošiem atlikušo vīru. Ben-Hadads izbēga un bēguļoja pa pilsētu no viena nama uz otru.


text:
Tad viņa kalpi tam sacīja: “Klau, mēs taču esam dzirdējuši, kādi ir Israēla nama ķēniņi, ka tie ir žēlsirdīgi ķēniņi! Tad nu tinam maisus ap gurniem un virves ap galvām un izejam pie Israēla ķēniņa, varbūt viņš atstāj tevi dzīvu!”


text:
Tie tina maisus ap gurniem un virves ap galvām, nāca pie Israēla ķēniņa un teica: “Tavs kalps Ben-Hadads saka: atstāj jel mani dzīvu!” Un ķēniņš atbildēja: “Vai viņš vēl dzīvs? Viņš ir mans brālis!”


text:
Vīri viņa teikto saprata kā zīmi un steidzās to apstiprināt, sacīdami: “Ben-Hadads ir tavs brālis!” Un viņš sacīja: “Ejiet un atvediet viņu!” Tad Ben-Hadads iznāca pie viņa, un viņš lika tam kāpt ratos.


text:
Un Ben-Hadads viņam sacīja: “Es tev atdošu pilsētas, kuras mans tēvs atņēma tavam tēvam, un Damaskā tu varēsi taisīt tirgus ielas, tāpat kā mans tēvs darīja Samarijā.” Tad Ahābs teica: “Ar šādu derību es tevi atlaižu.” Viņi noslēdza derību, un viņš to atlaida.


text:
Tad viņš tam sacīja: “Tādēļ ka tu neklausīji Kunga balsij, tiklīdz tu no manis aiziesi, tevi nogalēs lauva.” Kad tas aizgāja, lauva to notvēra un nogalēja.


text:
Kad ķēniņš gāja garām, viņš sauca: “Tavs kalps gāja kaujā, un, redzi, kāds nāca un pieveda man gūstekni, sacīdams: sargā šo vīru, ja viņš pazudīs, tava dzīvība būs viņa dzīvības vietā vai arī tev būs jāmaksā talants sudraba, –


text:
bet, kamēr tavs kalps rīkojās, tikmēr tas pazuda.” Israēla ķēniņš viņam sacīja: “Lai tavs spriedums ir tāds, kā tu saki!”


text:
Un tas sacīja: “Tā saka Kungs: tādēļ ka tu atlaidi manis nolādētu vīru, tava dzīvība būs viņa dzīvības vietā un tava tauta – viņa tautas vietā!”


text:
Pēc tam notika tā: jizreēlietim Nābotam bija vīnadārzs Jizreēlā blakus Samarijas ķēniņa Ahāba pilij.


text:
Un Ahābs teica Nābotam: “Atdod man savu vīnadārzu, man tur būs sakņu dārzs, jo tas ir tieši blakus manam namam, bet es tev tā vietā došu labāku vīnadārzu, un, ja gribi, es tev došu tā vērtību sudrabā!”


text:
Ahābs ienāca savā namā drūms un saīdzis, jo jizreēlietis Nābots bija teicis: “Es tev neatdošu tēva mantojumu!” Viņš apgūlās gultā, aizgriezās uz otru pusi un neēda.


text:
Viņš tai teica: “Tādēļ, ka es runāju ar jizreēlieti Nābotu un teicu: pārdod man savu vīnadārzu par sudrabu vai, ja tu gribi, es tev došu citu vīnadārzu vietā! Bet viņš atbildēja: es tev neatdošu savu vīnadārzu!”


text:
Viņa sieva Īzebele sacīja: “Ak tad tā tu tagad valdi pār Israēlu?! Celies, ēd, lai sirdij top labi! Es tev dabūšu jizreēlieša Nābota vīnadārzu!”


text:
Tad viņa rakstīja vēstules Ahāba vārdā, aizzīmogoja ar viņa zīmogu un izsūtīja tās vecajiem un dižciltīgajiem pilsētā, kurā dzīvoja Nābots.


text:
un nosēdiniet tam pretī divus neliešus, lai tie liecina pret viņu, sacīdami: tu esi zaimojis Dievu un ķēniņu! Pēc tam izvediet to ārā un nomētājiet akmeņiem, ka tas mirst!”


text:
Pilsētas vīri, vecajie un dižciltīgie, kas dzīvoja tajā pilsētā, darīja, kā Īzebele bija rakstījusi vēstulē.


text:
Tad nāca divi nelieši, nosēdās tam pretī un nepatiesi liecināja tautai pret Nābotu, sacīdami: “Nābots ir zaimojis Dievu un ķēniņu!” Viņi to izveda ārpus pilsētas, nomētāja akmeņiem, un tas mira.


text:
Kad Īzebele dzirdēja, ka Nābots ir nomētāts akmeņiem un miris, viņa sacīja Ahābam: “Celies un ņem sev jizreēlieša Nābota vīnadārzu, kuru viņš atteicās tev pārdot par sudrabu, jo Nābots nav dzīvs, bet miris!”


text:
Kad Ahābs dzirdēja, ka Nābots ir miris, viņš cēlās un devās uz jizreēlieša Nābota vīnadārzu, lai ņemtu to sev.


text:
“Celies, ej un satiecies ar Israēla ķēniņu Ahābu, kurš ir Samarijā, redzi, viņš ir devies uz Nābota vīnadārzu, lai ņemtu to sev.


text:
Saki viņam: tā saka Kungs: vai tu nokāvi, lai ņemtu sev? Saki viņam: tā saka Kungs: tajā vietā, kur suņi laka Nābota asinis, suņi laks arī tavas asinis!”


text:
Ahābs teica Elijam: “Ak, tad mans ienaidnieks ir mani atradis?!” Tas atbildēja: “Es tevi atradu, jo tu esi pārdevies, lai darītu, kas Kunga skatījumā ļauns!


text:
Redzi, ļaunums nāks pār tevi, un es izdedzināšu tavus pēcnācējus un iznīdēšu tos, kas pret mūri mīž, – gan saistīto, gan brīvo Israēlā!


text:
Es darīšu tavam namam tāpat kā Jārobāma, Nebāta dēla, namam un kā Baešas, Ahijas dēla, namam par to, ka tu esi apkaitinājis mani un licis grēkot Israēlam.


text:
Neviens cits nav bijis kā Ahābs, kas būtu tā pārdevies, lai darītu, kas Kunga skatījumā ļauns, uz to viņu mudināja sieva Īzebele.


text:
Viņš darīja ļoti pretīgi, sekodams elkiem un visam, ko darīja amonieši, kurus Kungs bija padzinis, Israēla dēliem ienākot.


text:
Kad Ahābs dzirdēja šos vārdus, viņš saplēsa drēbes, uzvilka maisa drānas uz savas miesas, gavēja, gulēja maisā un staigāja lēnīgs.


text:
“Vai tu redzi, ka Ahābs ir pazemojies manā priekšā? Tādēļ ka viņš ir zemojies, es nelikšu nākt ļaunumam viņa dienās, bet likšu, lai ļaunums pār viņa namu nāk viņa dēla dienās!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja saviem kalpiem: “Vai zināt, ka Rāmot-Gileāda pieder mums? Bet mēs klusējam un neatņemam to Arāmas ķēniņam!”


text:
Jehošāfātam viņš sacīja: “Vai tu nāksi man līdzi karot par Rāmot-Gileādu?” Jehošāfāts atbildēja Israēla ķēniņam: “Es darīšu kā tu, mana tauta kā tava tauta un mani zirgi kā tavi zirgi!”


text:
Tad Israēla ķēniņš sapulcināja praviešus, ap četri simti vīru, un prasīja tiem: “Vai man iet karot pret Rāmot-Gileādu vai likties mierā?” Tie atbildēja: “Ej, jo Kungs to nodos ķēniņa rokā!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja Jehošāfātam: “Ir vēl viens, ar kuru mēs varētu izvaicāt Kungu, bet es viņu ienīstu, viņš nekad nepravieto man labu, tik ļaunu vien! Tas ir Miha, Jimlas dēls.” Jehošāfāts sacīja: “Lai ķēniņš tā nerunā!”


text:
Israēla ķēniņš un Jehošāfāts ķēniņa tērpos sēdēja katrs savā tronī Samarijas vārtu laukumā, un visi pravieši tiem pravietoja.


text:
Kanaāna dēls Cedekija bija darinājis sev dzelzs ragus un sacīja: “Tā saka Kungs: ar šiem tu badīsi aramiešus, līdz tie būs pagalam!”


text:
Sūtnis, kurš nāca saukt Mihu, sacīja viņam: “Redzi, pravieši vienā mutē runā ķēniņam labu, saki taču tu arī kā viņi – runā labu!”


text:
Kad viņš ienāca pie ķēniņa, ķēniņš viņam prasīja: “Miha, vai mums iet karot pret Rāmot-Gileādu vai likties mierā?” Tas atbildēja: “Dodies karot, un tev veiksies, un Kungs to nodos ķēniņa rokā.”


text:
Ķēniņš viņam sacīja: “Cik reižu man jāliek tev zvērēt, ka tu man neteiksi neko kā vien patiesību Kunga vārdā?”


text:
Tad viņš sacīja: “Es redzēju visu Israēlu izklīdinātu pa kalniem kā avis bez gana. Un Kungs sacīja: šiem nav vadoņa, lai viņi atgriežas katrs savā namā ar mieru!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja Jehošāfātam: “Vai es tev neteicu, ka viņš man nepravieto labu, tik ļaunu vien!?”


text:
Miha sacīja: “Tad nu klausies Kunga vārdu! Es redzēju Kungu sēžam tronī, un viss debesu karapulks stāvēja pie viņa labās un kreisās rokas.


text:
Un Kungs sacīja: kurš pievils Ahābu, lai viņš iet karot pret Rāmot-Gileādu un tur krīt? Un viens runāja šā, otrs tā.


text:
Tad viens gars iznāca, nostājās Kunga priekšā un sacīja: es viņu pievilšu! Un Kungs tam vaicāja: kā?


text:
Tas atbildēja: es iešu un kļūšu par melu garu visu viņa praviešu mutēs! Un viņš sacīja: pievil viņu, tu to spēsi, ej un dari!


text:
Tad pienāca Cedekija, Kanaāna dēls, sita Miham pa seju un sacīja: “Vai tad Kunga Gars ir aizgājis no manis, lai runātu ar tevi?”


text:
Israēla ķēniņš sacīja: “Ņemiet Mihu un vediet viņu pie pilsētas pārvaldnieka Āmona un ķēniņa dēla Joāša,


text:
un sakiet: tā saka ķēniņš: lieciet viņu cietumā un dodiet viņam bada maizi un slāpju ūdeni, līdz es pārnākšu ar mieru!”


text:
Miha sacīja: “Ja tu tiešām atgriezīsies ar mieru, tad Kungs caur mani nav runājis!” Un viņš sacīja: “Klausieties, visas tautas!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja Jehošāfātam: “Es iešu kaujā pārģērbies, bet tu apvelc savas drēbes.” Israēla ķēniņš devās kaujā pārģērbies.


text:
Bet Arāmas ķēniņš pavēlēja saviem trīsdesmit diviem kararatu virsniekiem: “Necīnieties ne ar mazu, ne lielu, bet tikai ar Israēla ķēniņu!”


text:
Kad kararatu virsnieki ieraudzīja Jehošāfātu, tie teica: “Tiešām, šis ir Israēla ķēniņš!” – un tie viņu aplenca, lai cīnītos, bet Jehošāfāts kliedza.


text:
Bet kāds vīrs uzvilka loku uz labu laimi un trāpīja Israēla ķēniņam starp vēdera un krūšu bruņām. Tas sacīja kararatu braucējam: “Griez apkārt un ved mani prom no kaujas lauka, jo esmu ievainots.”


text:
Kauja todien bija jo sīva, ķēniņu turēja kararatos ar vaigu pret aramiešiem, bet vakarā viņš nomira, un asinis no viņa brūces satecēja kararatos.


text:
Kad Samarijas dīķī skaloja kararatus, suņi laizīja viņa asinis un turpat mazgājās maukas, kā bija sacījis Kunga vārds.


text:
Bet pārējie Ahāba darbi un viss, ko viņš veica, un ziloņkaula nams, ko viņš uzcēla, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jehošāfātam bija trīsdesmit pieci gadi, kad viņš sāka valdīt, un viņš valdīja Jeruzālemē divdesmit piecus gadus. Viņa mātes vārds bija Azūba, Šilhī meita.


text:
Bet pārējie Jehošāfāta darbi, viņa varonība un cīņas – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jehošāfāts taisīja tāljūras kuģus, lai brauktu uz Ofīru pēc zelta, bet tie turp neaizbrauca, jo Ecjon-Geberā kuģi tika sadragāti.


text:
Tad Ahazjāhu, Ahāba dēls, sacīja Jehošāfātam: “Lai mani kalpi kuģo kopā ar taviem kalpiem.” Bet Jehošāfāts nepiekrita.


text:
Jehošāfāts apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja viņa tēva Dāvida pilsētā, un pēc viņa sāka valdīt viņa dēls Jehorāms.


text:
Jūdas ķēniņa Jehošāfāta septiņpadsmitajā valdīšanas gadā Samarijā pār Israēlu sāka valdīt Ahazjāhu, Ahāba dēls, un valdīja divus gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, un staigāja sava tēva un mātes ceļus un Jārobāma, Nebāta dēla, ceļus, likdams grēkot Israēlam.


text:
Viņš kalpoja Baalam, zemojās tam un sadusmoja Kungu, Israēla Dievu, darīdams visu, ko bija darījis viņa tēvs.


text:
Ahazjāhu Samarijā bija izkritis cauri savas augšistabas režģim un gulēja slims. Viņš sūtīja vēstnešus, sacīdams: “Ejiet iztaujāt Ekronas dievu Belcebulu, vai es atveseļošos no šīs slimības?”


text:
Kunga eņģelis teica tišbietim Elijam: “Celies, ej pretī Samarijas ķēniņa vēstnešiem un saki: vai tad Israēlā nav Dieva, ka jūs ejat iztaujāt Ekronas dievu Belcebulu?


text:
Tie sacīja: “Kāds vīrs nāca un mums teica: ejiet, atgriezieties pie ķēniņa, kurš jūs sūtīja, un sakiet viņam: tā saka Kungs: vai tad Israēlā nav Dieva, ka tu sūti iztaujāt Ekronas dievu Belcebulu? Tāpēc tu necelsies no savas guļvietas, jo tiešām tu mirsi!”


text:
Tie atbildēja: “Tas vīrs bija kažokādas apģērbā, un viņa gurni bija apjozti ar ādas jostu.” Tad viņš sacīja: “Tas ir tišbietis Elija!”


text:
Un viņš sūtīja pie tā virsnieku, kas pār piecdesmit vīriem, un tie kāpa augšā pie viņa. Un, redzi, viņš sēdēja kalna galā! Un tas viņam sacīja: “Dieva vīrs! Ķēniņš tev saka: nāc lejā!”


text:
Elija atbildēja virsniekam, kas pār piecdesmit, un teica: “Ja es esmu Dieva vīrs, tad uguns nāks lejā no debesīm un aprīs tevi un tavus piecdesmit vīrus!” Un no debesīm nāca uguns un aprija viņu un tos piecdesmit.


text:
Bet ķēniņš vēlreiz sūtīja pie viņa citu virsnieku, kas pār piecdesmit vīriem, un tas sacīja: “Dieva vīrs! Tā saka ķēniņš: ātri nāc lejā!”


text:
Elija atbildēja un teica: “Ja es esmu Dieva vīrs, tad uguns nāks lejā no debesīm un aprīs tevi un tavus piecdesmit vīrus!” Un no debesīm nāca Dieva uguns un aprija viņu un tos piecdesmit.


text:
Tad viņš sūtīja trešo virsnieku ar viņa piecdesmit vīriem, un tas kāpa augšā. Trešais virsnieks, kas pār piecdesmit, nokrita ceļos pie Elijas, lūdzās un sacīja: “Dieva vīrs, es lūdzu, lai tev ir dārga mana un šo tavu piecdesmit kalpu dzīvība!


text:
Redzi, uguns ir nākusi no debesīm un aprijusi divus virsniekus, kas pār piecdesmit, kopā ar viņu piecdesmit vīriem, bet nu – lai mana dzīvība tev ir dārga!”


text:
Tad Kunga eņģelis teica Elijam: “Ej lejā un nebaidies no viņa!” Un tas cēlās un gāja viņam līdzi lejā pie ķēniņa


text:
un teica tam: “Tā saka Kungs: tādēļ ka tu sūtīji vēstnešus iztaujāt Ekronas dievu Belcebulu – it kā Israēlā nebūtu Dieva, kam jautāt viņa prātu, – tu necelsies no savas guļvietas un tiešām mirsi!”


text:
Un viņš nomira, kā Elija Kunga vārdā bija runājis. Pēc viņa sāka valdīt Jehorāms, Jūdas ķēniņa Jehorāma, Jehošāfāta dēla, otrajā valdīšanas gadā, jo viņam pašam nebija dēla.


text:
Kas vēl sakāms par Ahazjāhu, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Elija sacīja Elīšam: “Jel paliec šeit, jo Kungs mani sūta uz Bēteli!” Elīša sacīja: “Dzīvs Kungs! Dzīva tava dvēsele! Es tevi nepametīšu!” Un viņi gāja lejā uz Bēteli.


text:
Praviešu dēli, kas bija Bētelē, iznāca pie Elīšas un sacīja viņam: “Vai tu zini, ka Kungs šodien aizraus tavu kungu projām?” Un viņš sacīja: “Es jau to zinu, esiet klusi!”


text:
Elija sacīja: “Elīša, jel paliec šeit, jo Kungs mani sūta uz Jēriku!” Bet viņš sacīja: “Dzīvs Kungs! Dzīva tava dvēsele! Es tevi nepametīšu!” Un viņi gāja uz Jēriku.


text:
Praviešu dēli, kas bija Jērikā, pienāca pie Elīšas un sacīja: “Vai tu zini, ka šodien Kungs aizraus projām tavu kungu?” Un viņš sacīja: “Es jau to zinu, esiet klusi!”


text:
Elija viņam sacīja: “Jel paliec šeit, jo Kungs mani sūta uz Jardānu!” Bet viņš sacīja: “Dzīvs Kungs! Dzīva tava dvēsele! Es tevi nepametīšu!” Tā viņi abi gāja.


text:
Tad piecdesmit vīri no praviešu dēliem nāca un iztālēm nostājās tiem pretī, bet viņi abi stāvēja pie Jardānas.


text:
Elija ņēma savu apmetni, satina to un sita ūdeņus, un tie pašķīrās uz abām pusēm, un viņi izgāja cauri pa sausu zemi.


text:
Kad viņi bija izgājuši cauri, Elija sacīja Elīšam: “Saki, ko lai tev daru, pirms mani aizrauj projām no tevis?” Elīša sacīja: “Kaut jel tavs gars divtik būtu pār mani!”


text:
Elija sacīja: “Tavs lūgums ir grūts. Ja tu mani redzēsi, kad tikšu aizrauts projām, tev tas būs, ja ne, tad ne.”


text:
Un, viņiem tā staigājot un runājot, redzi, uguns rati un uguns zirgi viņus izšķīra, un Elija vētrā uzgāja debesīs.


text:
Elīša to redzēja un kliedza: “Mans tēvs, mans tēvs! Israēla rati un braucēji!” Un viņš to vairs neredzēja. Tad viņš sagrāba drānas un pārplēsa tās uz pusēm.


text:
Viņš ņēma apmetni, kas bija nokritis Elijam, sita ūdeņus un sacīja: “Kur ir Kungs, Elijas Dievs?” Kad viņš sita ūdeņus, tie pašķīrās uz abām pusēm, un Elīša izgāja cauri.


text:
Praviešu dēli, kas bija Jērikā, ieraudzīja viņu iztālēm un sacīja: “Elijas gars ir pār Elīšu!” Tie nāca viņam pretī un nometās viņa priekšā zemē.


text:
Tie sacīja viņam: “Redzi, starp taviem kalpiem ir piecdesmit vīri stiprinieki, lai taču viņi iet un meklē tavu kungu. Vai tikai Kunga Gars viņu nav pacēlis un nometis uz kāda kalna vai ielejā!” Viņš sacīja: “Nesūtiet.”


text:
Bet tie viņu mudināja, līdz viņam palika kauns, un viņš sacīja: “Sūtiet arī!” Un tie sūtīja piecdesmit vīrus, trīs dienas viņi meklēja, bet nekā neatrada.


text:
Tad tie atgriezās pie viņa Jērikā, kur viņš bija apmeties. Viņš tiem sacīja: “Vai es jums nesacīju, lai neejat?”


text:
Pilsētas vīri sacīja Elīšam: “Mūsu kungs taču redz, ka pilsēta ir labā vietā, bet ūdens ir slikts un zeme neauglīga.”


text:
Viņš izgāja ārā pie avota, iebēra tajā sāli un sacīja: “Tā saka Kungs: es esmu šo ūdeni dziedinājis, no šejienes vairs nenāks nāve un neauglība!”


text:
No turienes viņš devās uz Bēteli. Viņš devās augšup pa ceļu, un no pilsētas iznāca puišeļi un viņu ķircināja: “Kāp augšā, plikpauri, kāp augšā, plikpauri!”


text:
Viņš pagriezās, ieraudzīja tos un nolādēja Kunga vārdā. Tad no meža iznāca divas lācenes un saplēsa četrdesmit divus puikas.


text:
Jehorāms, Ahāba dēls, Samarijā sāka valdīt pār Israēlu Jūdas ķēniņa Jehošāfāta astoņpadsmitajā valdīšanas gadā un valdīja divpadsmit gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, taču ne tik ļoti kā viņa tēvs un māte. Viņš aizvāca Baala elku stabu, kuru bija darinājis viņa tēvs.


text:
Taču viņš pieķērās Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar ko tas bija licis grēkot Israēlam, un neatstājās no tiem.


text:
Moābas ķēniņš Mēša bija aitkopis un sūtīja nodevās Israēla ķēniņam simts tūkstošus jēru un simts tūkstošus aunu vilnu.


text:
Viņš devās ceļā un sūtīja Jūdas ķēniņam Jehošāfātam ziņu: “Moābas ķēniņš ir sacēlies pret mani. Vai tu nāksi kopā ar mani karot pret Moābu?” Tas atbildēja: “Es nākšu – man būs kā tev, manai tautai kā tavējai, maniem zirgiem kā tavējiem!”


text:
Tā Israēla ķēniņš, Jūdas ķēniņš un Edomas ķēniņš gāja, un, kad tie bija ceļā jau septiņas dienas, tiem aptrūkās ūdens – gan nometnei, gan lopiem, kas tiem bija līdzi.


text:
Bet Jehošāfāts sacīja: “Vai šeit nav kāds Kunga pravietis, lai mēs varētu iztaujāt Kungu?” Kāds Israēla ķēniņa kalps atbildēja: “Šeit ir Elīša, Šāfāta dēls, kurš lēja ūdeni uz Elijas rokām.”


text:
Jehošāfāts sacīja: “Kunga vārds ir ar viņu!” Un Israēla ķēniņš, Jehošāfāts un Edomas ķēniņš devās pie viņa.


text:
Elīša sacīja Israēla ķēniņam: “Kas man ar tevi? Ej pie sava tēva un mātes praviešiem!” Bet Israēla ķēniņš sacīja: “Nē! Kungs taču nav aicinājis šos trīs ķēniņus, lai nodotu Moāba rokā!”


text:
Elīša sacīja: “Dzīvs Pulku Kungs, kura priekšā es stāvu! Ja šeit nebūtu Jūdas ķēniņa Jehošāfāta, kuru es cienu, es uz tevi nedz skatītos, nedz tevi pamanītu!


text:
jo tā saka Kungs: jūs neredzēsiet ne vēju, ne lietu, bet šī ieleja piepildīsies ar ūdeni, un dzersiet jūs un jūsu vērši un lopi!


text:
Jūs satrieksiet visas nocietinātās pilsētas un visas bagātās pilsētas, jūs nocirtīsiet visus labākos kokus, jūs aizbērsiet visus ūdens avotus un sabojāsiet ar akmeņiem visus labos zemes gabalus!”


text:
Pienāca rīts, tuvojās upura stunda, un, redzi, ūdens nāca no Edomas puses, un zeme piepildījās ar ūdeni!


text:
Kad moābieši dzirdēja, ka ķēniņi nāk ar tiem karot, tie sasauca visus, kas vien spēja jozties karam, un arī visus citus un nostājās uz robežām.


text:
Tie cēlās agri no rīta, un pār ūdeņiem spīdēja lecoša saule. Moābieši redzēja priekšā ūdeni, sarkanu kā asinis.


text:
Un tie sacīja: “Tās ir asinis! Ķēniņi ir cirtušies zobeniem un viens otru apkāvuši! Nu, Moāb, pie laupījuma!”


text:
Kad tie tuvojās Israēla nometnei, israēlieši cēlās, kāva moābiešus, un tie bēga. Viņi metās moābiešiem pakaļ un kāva tos.


text:
Tie nopostīja pilsētas, un katrā labākā zemes gabalā ikviens iemeta pa akmenim, ka tie bija akmeņu pilni, visus ūdens avotus viņi aizbēra un nocirta visus labos kokus. Palika tikai Kīr-Haresetas akmens mūri. Lingotāji tos aplenca un apmētāja.


text:
Kad Moābas ķēniņš redzēja, ka cīņa kļuvusi par grūtu, viņš ņēma līdzi septiņus simtus vīru ar zobeniem, lai izlauztos pie Edomas ķēniņa, bet nespēja.


text:
Tad viņš ņēma savu pirmdzimto dēlu, kuram bija jāvalda pēc viņa, un upurēja to uz mūra kā sadedzināmo upuri. Israēlu pārņēma lielas dusmas, viņi atstājās no tiem un atgriezās savā zemē.


text:
Kāda sieva no praviešu dēlu sievām sauca uz Elīšu: “Tavs kalps, mans vīrs, ir miris, un tu zini, ka tavs kalps bijās Kunga! Bet nu nāk parādu piedzinējs, lai ņemtu manus divus bērnus par vergiem.”


text:
Elīša sacīja viņai: “Kā lai tev palīdzu? Saki man, kas tev ir namā?” Viņa atbildēja: “Tavai kalponei nav nekā, tikai krūka eļļas.”


text:
tad nāc atpakaļ, kopā ar saviem dēliem aizslēdz durvis aiz sevis, pildi traukus un pilnos liec malā.”


text:
Kad visi trauki bija pilni, viņa sacīja savam dēlam: “Atnes vēl vienu trauku.” Tas atbildēja: “Trauku vairs nav.” Tad eļļa mitējās plūst.


text:
Viņa gāja un izstāstīja to Dieva vīram. Tas sacīja: “Ej, pārdod eļļu un samaksā parādu, un jūs ar dēliem varēsiet dzīvot no tā, kas paliks pāri.”


text:
Kādu dienu Elīša gāja uz Šūnēmu. Tur dzīvoja bagāta sieva, un tā deva viņam ēst. Katru reizi, kad viņš turp devās, viņš iegriezās pie tās paēst.


text:
Uzcelsim mazu jumtistabu un liksim tur gultu, galdu, krēslu un gaismekli, un, ienācis pie mums, viņš varēs te apmesties.”


text:
Viņš sacīja puisim: “Teic jel viņai: redzi, tu gādā par mums un uzņemies visas rūpes; ko tu gribi, lai es tev daru? Vai tev ir kas runājams pie ķēniņa vai karaspēka virspavēlnieka?” Viņa atbildēja: “Man pietiek ar saviem ļaudīm!”


text:
Viņš sacīja: “Nākamajā gadā ap šo laiku tu turēsi rokās savu dēlu.” Viņa sacīja: “Nē, mans kungs, Dieva vīrs, nemelo savai kalponei!”


text:
Viņš sacīja savam tēvam: “Vai, mana galva, mana galva!” Un tēvs teica savam kalpam: “Nes to pie viņa mātes!”


text:
Viņa pasauca savu vīru un sacīja: “Sūti pie manis, lūdzu, vienu no puišiem ar ēzeļmāti, es steigšos pie Dieva vīra un drīz būšu atpakaļ.”


text:
Viņš sacīja: “Kādēļ tu šodien iesi pie viņa – nav ne jauns mēnesis, ne sabats!” Viņa atbildēja: “Būs labi!”


text:
Tā viņa gāja un nonāca pie Dieva vīra Karmela kalnā. Dieva vīrs ieraudzīja viņu nākam un sacīja savam puisim Gēhazī: “Redzi, šūnēmiete!


text:
Steidzies viņai pretī un saki: vai tev, tavam vīram un bērnam klājas labi?” Viņa atbildēja: “Viss ir labi!”


text:
Tad viņa uzkāpa kalnā pie Dieva vīra un apkampa viņa kājas. Gēhazī nāca to padzīt, bet Dieva vīrs viņam teica: “Liec viņu mierā, jo viņas dvēsele ir sarūgtināta, bet Kungs to ir apslēpis un nav man sacījis.”


text:
Viņš sacīja Gēhazī: “Apjoz savus gurnus, ņem manu zizli un ej. Ja kādu satiec, nesveicini, un, ja kāds tevi sveicina, neatbildi. Liec manu zizli pie zēna sejas.”


text:
Bet zēna māte sacīja: “Dzīvs Kungs! Dzīva tava dvēsele! Es neatstāšos no tevis!” Tad viņš cēlās un gāja tai līdzi.


text:
Gēhazī bija aizgājis pirms viņiem un licis zizli pie zēna sejas, bet ne skaņas, ne maņas. Tad viņš griezās atpakaļ, satika Elīšu un teica: “Zēns nemostas!”


text:
Tad viņš uzgūlās bērnam, lika savu muti uz viņa mutes, savas acis uz viņa acīm, savas rokas uz viņa rokām un piekļāvās viņam. Un zēna miesa kļuva silta.


text:
Viņš piecēlās un staigāja pa namu šurpu turpu, un atgriezies atkal uzgūlās zēnam. Tad zēns septiņas reizes nošķaudījās un atvēra acis.


text:
Viņš pasauca Gēhazī un sacīja: “Sauc šūnēmieti!” Tas viņu pasauca. Kad tā ienāca, viņš teica: “Ņem savu dēlu!”


text:
Elīša atgriezās Gilgālā. Zemē bija bads, un praviešu dēli sēdēja viņa priekšā. Tad viņš sacīja savam puisim: “Uzliec lielo katlu un vāri putru praviešu dēliem.”


text:
Bet viens no viņiem izgāja laukā salasīt zaļumus. Viņš atrada savvaļas vīteni, savāca pilnu klēpi tā augļu un atnācis iegrieza tos putras katlā, jo tos nepazina.


text:
Un viņi ielēja vīriem ēdienu. Kad tie nobaudīja putru, tie kliedza: “Katlā nāve, ak, Dieva vīrs!” Tā nebija ēdama.


text:
Viņš sacīja: “Atnesiet miltus!” Viņš tos iebēra katlā un sacīja: “Lejiet ļaudīm, lai ēd!” Un katlā vairs nebija nekā slikta.


text:
Tad kāds vīrs nāca no Baal-Šališas un savā maisā atnesa Dieva vīram jauno maizi – divdesmit miežu maizes un augļus. Elīša sacīja: “Dod ļaudīm, lai ēd!”


text:
Viņa kalps sacīja: “Kas tas ir simts vīriem?!” Viņš atbildēja: “Dod ļaudīm, lai ēd, jo tā saka Kungs: tie ēdīs, un vēl atliks!”


text:
Arāmas ķēniņa karaspēka virspavēlnieks Naamāns bija godājams vīrs savam kungam un baudīja tā labvēlību, jo caur viņu Kungs bija devis Arāmam uzvaru. Viņš bija varonīgs vīrs, taču sirga ar spitālību.


text:
Aramieši bija gājuši sirot un sagūstījuši jaunu meiteni no Israēla zemes. Viņa kļuva par Naamāna sievas kalponi.


text:
Un viņa teica savai kundzei: “Ak, ja mans kungs tiktu pie pravieša, kurš ir Samarijā, tad tas viņam noņemtu spitālību.”


text:
Arāmas ķēniņš sacīja: “Dodies ceļā, un es sūtīšu Israēla ķēniņam vēstuli.” Tas ņēma desmit talantus sudraba, sešus tūkstošus zelta naudas, desmit kārtas tērpu un devās ceļā.


text:
Viņš aiznesa Israēla ķēniņam vēstuli, kurā bija teikts: “Tagad, kad tu saņem šo vēstuli, redzi, es esmu tev sūtījis savu kalpu Naamānu, lai tu viņam noņem spitālību.”


text:
Kad Israēla ķēniņš izlasīja vēstuli, viņš saplēsa drānas un sacīja: “Vai es esmu Dievs, kas nonāvē un dara dzīvu, ka viņš pie manis sūta šo vīru, lai noņemu tam spitālību, – jūs taču zināt un redzat, ka viņš meklē strīdu!”


text:
Dieva vīrs Elīša dzirdēja, ka Israēla ķēniņš ir saplēsis drānas, un sūtīja pie viņa, lai teiktu: “Kāpēc tu plēs savas drānas? Lai taču viņš nāk pie manis un zina, ka Israēlā ir pravietis!”


text:
Tad Elīša izsūtīja pie viņa ziņnesi un lika teikt: “Ej mazgājies Jardānā septiņas reizes, tad tava miesa būs šķīsta!”


text:
Bet Naamāns sadusmojās un aizgāja, sacīdams: “Redzi, es domāju – viņš iznāks ārā pie manis, nostāsies, piesauks Kunga, sava Dieva, vārdu, braucīs to vietu ar roku un tā noņems spitālību!


text:
Vai tad Damaskas upes Abāna un Parpara nav labākas par visiem Israēla ūdeņiem! Vai es nevarēju mazgāties tajās un kļūt šķīsts?” Un viņš aizgāja dusmīgs.


text:
Bet viņa kalpi nāca pie tā un runāja: “Ak, mūsu tēvs, ja pravietis būtu licis tev darīt kādu grūtu lietu, vai tu to nedarītu? Tad klausi jo vairāk, kad viņš tev saka: mazgājies, un tu kļūsi šķīsts!”


text:
Tad viņš nokāpa pie upes un iegremdējās Jardānā septiņas reizes, kā Dieva vīrs bija teicis, – un viņa miesa kļuva kā jaunam zēnam, un viņš bija šķīsts.


text:
Tad viņš kopā ar pavadoņiem atgriezās pie Dieva vīra. Viņš nāca, nostājās tā priekšā un sacīja: “Ak, tagad es zinu, ka citur visā zemē nav Dieva, kā tikai Israēlā! Un nu, lūdzams, pieņem kādu dāvanu no sava kalpa!”


text:
Bet viņš atbildēja: “Dzīvs Kungs, kura priekšā es stāvu! Es neņemšu.” Tas viņu mudināja ņemt, bet viņš atteicās.


text:
Naamāns sacīja: “Ja ne, tad lai tavam kalpam dod zemi, cik pāris mūļu var panest, jo tavs kalps vairs nenesīs citiem dieviem sadedzināmos upurus, vienīgi Kungam.


text:
Bet lai Kungs piedod tavam kalpam tikai šo – kad mans kungs ieies Rimmona namā, lai tur zemotos, viņš atbalstīsies uz manas rokas, un tad arī es zemošos Rimmona namā. Lai jel Kungs piedod tavam kalpam, ka es zemošos Rimmona namā!”


text:
Tad Gēhazī, Dieva vīra Elīšas puisis, nodomāja: “Redzi, mans kungs ir saudzējis Naamānu, šo aramieti, neņemdams neko no tā, ko viņš bija atnesis. Dzīvs Kungs! Es skriešu tam pakaļ un kaut ko no viņa dabūšu.”


text:
Gēhazī steidzās pakaļ Naamānam. Kad Naamāns ieraudzīja kādu skrienam pakaļ, viņš izkāpa no ratiem, nāca tam pretī un jautāja: “Vai viss ir kārtībā?”


text:
Tas sacīja: “Viss kārtībā! Mans kungs sūta pateikt: redzi, no Efraima kalniem tikko pie manis atnāca divi jaunekļi, praviešu dēli, dod tiem talantu sudraba un divas kārtas tērpu!”


text:
Naamāns sacīja: “Ņem jel divus sudraba talantus!” Un viņš spieda viņu tos ņemt un iesēja divus sudraba talantus divos maisos kopā ar divām kārtām tērpu, lika diviem puišiem tos nest tam pa priekšu.


text:
Kad viņi sasniedza pakalnu, tas visu no viņiem paņēma un ienesa namā. Viņš atlaida vīrus, un tie aizgāja.


text:
Tad viņš nāca un stājās sava kunga priekšā, bet Elīša viņam jautāja: “No kurienes tu nāc, Gēhazī?” Viņš atbildēja: “Nekur tavs kalps nav gājis!”


text:
Elīša viņam teica: “Vai es garā negāju tev līdzi, kad tas vīrs nāca no saviem ratiem tev pretī? Vai šis ir laiks ņemt sudrabu un tērpus, olīvkokus un vīnadārzus, avis un vēršus, kalpus un kalpones?


text:
Naamāna spitālība pielips tev un taviem pēcnācējiem uz mūžiem!” Un Gēhazī aizgāja no viņa spitālīgs, balts kā sniegs.


text:
Bet vienam, baļķi cērtot, dzelzs cirvis iekrita ūdenī. Tas iekliedzās: “Ak, mans kungs, cirvis bija palienēts!”


text:
Dieva vīrs jautāja: “Kur tas iekrita?” Tas viņam parādīja to vietu, viņš nogrieza koku, iemērca tur, un dzelzs uzpeldēja.


text:
Arāmas ķēniņš karoja pret Israēlu, viņš apspriedās ar saviem kalpiem un sacīja: “Mana apmetne būs tur un tur.”


text:
Bet Dieva vīrs sūtīja pateikt Israēla ķēniņam: “Sargies iet garām šai vietai, jo tur staigā aramieši!”


text:
Un Israēla ķēniņš sūtīja uz vietu, par kuru viņu bija brīdinājis Dieva vīrs, un tā viņš pasargāja sevi ne vienu reizi vien.


text:
Tādēļ Arāmas ķēniņš satraukumā sasauca savus kalpus un sacīja: “Vai jūs man nepateiktu, kurš no mums ir uz vienu roku ar Israēla ķēniņu?!”


text:
Tad kāds no viņa kalpiem sacīja: “Tā nav, mans kungs, ķēniņ, Israēla pravietis Elīša atstāsta Israēla ķēniņam to, ko tu runā savā guļamistabā.”


text:
Un viņš sacīja: “Ejiet un lūkojiet, kur viņš ir, un es likšu viņu sagūstīt!” Un ķēniņam pastāstīja: “Redzi, viņš ir Dotānā!”


text:
Tad viņš sūtīja uz turieni zirgus un kararatus, un spēcīgu karaspēku. Naktī tie nāca un aplenca pilsētu.


text:
Dieva vīra kalps piecēlās agri no rīta, izgāja ārā, un, redzi, visapkārt pilsētai bija karaspēks, zirgi un kararati! Tad puisis Elīšam teica: “Ak, mans kungs! Ko darīsim?”


text:
Elīša lūdza: “Kungs, atver jel viņa acis, lai viņš redz!” Un Kungs atvēra puiša acis, un viņš redzēja, un redzi – viss kalns ap Elīšu pilns zirgu un uguns ratu!


text:
Kad aramieši sanāca ap viņu, Elīša lūdza Kungu un sacīja: “Sit jel šos ļaudis ar aklumu!” Un viņš tos sita ar aklumu, kā Elīša bija lūdzis.


text:
Tad Elīša tiem sacīja: “Šis nav īstais ceļš, un šī nav īstā pilsēta, nāciet man līdzi, un es jūs aizvedīšu pie tā vīra, kuru jūs meklējat.” Un viņš tos aizveda uz Samariju.


text:
Kad tie nonāca Samarijā, Elīša sacīja: “Kungs, atver tiem acis, lai tie redz!” Un Kungs atvēra tiem acis, un tie ieraudzīja, ka atrodas Samarijā!


text:
Viņš atbildēja: “Nē, nenokauj tos! Vai tad tu tos esi sagūstījis ar savu loku un zobenu, ka gribi nokaut? Cel tiem priekšā maizi un ūdeni, lai tie ēd un dzer un tad lai dodas atpakaļ pie sava kunga!”


text:
Un ķēniņš tiem sarīkoja lielu mielastu, tie ēda un dzēra, un tad viņš tos atlaida, un tie gāja pie sava kunga. Tad aramiešu sirotāji vairs nenāca Israēla zemē.


text:
Samarijā sākās liels bads. Aplenkums turpinājās, līdz ēzeļa galva maksāja astoņdesmit sudraba gabalus un ceturtdaļmērs lauka sīpolu – piecus sudraba gabalus.


text:
Tad ķēniņš viņai jautāja: “Ko tu vēlies?” Viņa atbildēja: “Viena sieva man teica: dod savu dēlu – ēdīsim to šodien, bet manu dēlu ēdīsim rīt.


text:
Un mēs izvārījām manu dēlu un apēdām, bet nākamajā dienā es viņai teicu: dod savu dēlu, un ēdam to, bet viņa savu dēlu ir noslēpusi!”


text:
Kad ķēniņš dzirdēja sievas sacīto, viņš saplēsa drānas. Viņš gāja pa mūri, un tauta redzēja, un redzi – viņam uz kailas miesas maiss!


text:
Un viņš sacīja: “Lai Dievs man dara tā un vēl vairāk, ja šodien Elīšas, Šāfāta dēla, galva paliks viņam uz pleciem!”


text:
Bet Elīša sēdēja savā namā, un pie viņa bija vecajie. Un ķēniņš sūtīja turp kādu vīru. Pirms sūtnis ienāca, Elīša sacīja vecajiem: “Vai redzat, šis slepkavas dēls sūta nocirst man galvu! Kad sūtnis nāks, aizveriet durvis un turiet tās ciet! Vai tik aiz viņa jau nav dzirdami viņa kunga soļi?”


text:
Kamēr vēl viņš ar tiem runāja, redzi, ķēniņš nāca pie viņa un sacīja: “Redzi, šis ļaunums nāk no Kunga! Ko man vēl cerēt uz Kungu?”


text:
Bet Elīša teica: “Klausieties Kunga vārdu! Tā saka Kungs: rīt ap šo laiku Samarijas vārtos mērs smalku miltu maksās vienu šekeli un arī divi mēri miežu maksās vienu šekeli.”


text:
Tad virsnieks, uz kura rokas balstījās ķēniņš, sacīja Dieva vīram: “Ja arī Kungs taisītu logus debesīs, vai tas varētu notikt?” Elīša sacīja: “Redzi, tu to redzēsi pats savām acīm, bet nebaudīsi!”


text:
Pilsētas vārtos bija četri spitālīgi vīri, un tie sacīja viens otram: “Kāpēc mums šeit sēdēt, līdz mirstam?


text:
Ja iesim pilsētā, tur ir bads un mēs mirsim, ja paliksim šeit – arī mirsim. Nu tad ejam uz Arāma nometni, ja tie mūs atstās dzīvus, tad dzīvosim, bet, ja nonāvēs, tad mirsim!”


text:
Mijkrēslī tie cēlās un gāja uz Arāma nometni. Viņi nonāca līdz Arāma nometnei, un, redzi, tur neviena nebija!


text:
Jo Kungs bija licis Arāma nometnē sadzirdēt kararatu, zirgu un liela karaspēka troksni, un tie bija teikuši cits citam: “Palūk, Israēla ķēniņš ir pret mums nolīdzis hetiešu ķēniņu un Ēģiptes ķēniņu, lai tie nāk pret mums!”


text:
Mijkrēslī tie bija cēlušies, bēguši un pametuši savas teltis, zirgus un ēzeļus – nometni, kā tā stāvēja, – un bēguši, lai glābtu dzīvību.


text:
Kad spitālīgie nonāca nometnē, viņi iegāja kādā teltī. Viņi ēda, dzēra un ņēma no turienes sudrabu, zeltu un drēbes, gāja un noslēpa. Pēc tam tie atgriezās, iegāja citā teltī un ņēma arī no tās, gāja un noslēpa.


text:
Tad viņi sacīja viens otram: “Mēs nedarām labi! Šī diena ir labās vēsts diena – ja mēs klusēsim un gaidīsim līdz rītausmai, tad būsim vainīgi. Nāciet, iesim un stāstīsim to ķēniņa namā!”


text:
Viņi gāja, sauca pilsētas vārtu sargus un stāstīja: “Mēs bijām Arāma nometnē – tur neviena nav un nedzird cilvēka balsi, tur ir tikai piesieti zirgi un ēzeļi un pamestas teltis.”


text:
Ķēniņš piecēlās naktī un sacīja saviem kalpiem: “Es jums teikšu, ko aramieši grib mums darīt! Tie zina, ka mēs esam badā, tādēļ tie ir izgājuši no nometnes un paslēpušies laukā, sacīdami: kad viņi iznāks no pilsētas, mēs viņus sagrābsim dzīvus un iekļūsim pilsētā.”


text:
Viens no viņa kalpiem atbildēja: “Lai ņem tos piecus zirgus, kas vēl palikuši, jo tas ir viss, kas atlicis no lielā Israēla pulka, un ar tiem notiks tāpat kā ar visu lielo Israēla pulku, kas ir pagalam. Sūtīsim tos, tad redzēsim!”


text:
Tad tie ņēma divus ratus ar zirgiem, un ķēniņš tos sūtīja pakaļ aramiešu karapulkam, sacīdams: “Ejiet un izlūkojiet!”


text:
Viņi sekoja tiem līdz Jardānai, un, redzi, viss ceļš bija pilns drēbju un ieroču, ko aramieši bēgot bija pametuši. Un sūtņi atgriezās, lai to pastāstītu ķēniņam.


text:
Tad tauta izgāja no pilsētas un izlaupīja aramiešu nometni. Tagad mērs smalku miltu maksāja vienu šekeli un arī divi mēri miežu vienu šekeli, kā Kungs bija teicis.


text:
To virsnieku, uz kura rokas ķēniņš bija balstījies, viņš iecēla par vārtu pārraugu. Vārtos tauta viņu samina, un tas mira, kā Dieva vīrs bija teicis, kad ķēniņš bija pie viņa atnācis.


text:
Notika tā, kā Dieva vīrs bija teicis ķēniņam: “Rīt ap šo laiku Samarijas vārtos divi mēri miežu maksās vienu šekeli un arī mērs smalku miltu vienu šekeli.”


text:
Virsnieks bija atbildējis Dieva vīram: “Ja arī Kungs taisītu logus debesīs, vai tas varētu notikt?” Un viņš bija sacījis: “Redzi, pats savām acīm tu to redzēsi, bet nebaudīsi!”


text:
Elīša uzrunāja sievu, kuras dēlu viņš bija atdzīvinājis, un sacīja: “Celies un ej – tu un tavs nams – un apmeties, kur vari, jo Kungs ir piesaucis badu, un tas šajā zemē ilgs septiņus gadus.”


text:
Sieva cēlās un darīja, kā Dieva vīrs teica. Viņa gāja ar savu ģimeni un septiņus gadus dzīvoja filistiešu zemē.


text:
Kad septiņi gadi bija apritējuši, sieva atgriezās no filistiešu zemes. Viņa gāja pie ķēniņa lūgt savu namu un tīrumu.


text:
Kamēr viņš tam stāstīja, ka Elīša atdzīvinājis mirušo, redzi, tā sieva, kuras dēlu viņš bija atdzīvinājis, nāca ķēniņam lūgt savu namu un tīrumu. Un Gēhazī sacīja: “Mans kungs, ķēniņ, šī ir tā sieva, un šis ir viņas dēls, kuru Elīša atdzīvināja!”


text:
Ķēniņš izjautāja sievu, un viņa tam stāstīja. Tad ķēniņš tai sūtīja līdzi kādu augstmani un sacīja: “Lai viņai atdod visu, kas tai piederējis, un visu tīruma ražu – kopš tās dienas, kad viņa atstāja zemi, līdz šai dienai.”


text:
Elīša gāja uz Damasku. Arāmas ķēniņš Ben-Hadads bija slims, un viņam tika teikts: “Šurp ir atnācis Dieva vīrs.”


text:
Ķēniņš sacīja Hazaēlam: “Ņem dāvanas un ej pie Dieva vīra, un caur viņu iztaujā Kungu: vai es izveseļošos no šīs slimības?”


text:
Hazaēls gāja tam pretī, paņēmis dāvanas – četrdesmit kamieļu kravu visādu Damaskas labumu, gāja, nostājās Elīšas priekšā un sacīja: “Tavs dēls, Arāmas ķēniņš Ben-Hadads, sūta mani tev vaicāt: vai es izveseļošos no šīs slimības?”


text:
Hazaēls jautāja: “Kāpēc mans kungs raud?” Un viņš atbildēja: “Tāpēc, ka es zinu – tu darīsi ļaunu Israēla dēliem, nodedzināsi viņu nocietinājumus, jaunekļus nokausi ar zobenu, mazuļus sacirtīsi gabalos un uzšķērdīsi grūtnieces!”


text:
Hazaēls sacīja: “Kā tad tavs kalps, šis suns, lai dara tik lielas lietas?” Elīša sacīja: “Kungs man parādīja tevi kā Arāmas ķēniņu.”


text:
Viņš aizgāja no Elīšas un iegāja sava kunga namā. Tas jautāja: “Ko Elīša tev sacīja?” Viņš atbildēja: “Tu izveseļosies.”


text:
Nākamajā dienā viņš paņēma segu, iemērca ūdenī un apklāja tā seju, un tas nomira. Pēc viņa sāka valdīt Hazaēls.


text:
Israēla ķēniņa Jorāma, Ahāba dēla, piektajā gadā pēc Jūdas ķēniņa Jehošāfāta Jūdā sāka valdīt Jehorāms, Jehošāfāta dēls.


text:
Viņš staigāja Israēla ķēniņa ceļu un darīja tāpat kā Ahāba nams, jo Ahāba meita bija viņa sieva, un viņš darīja to, kas netīkams Kungam.


text:
Bet Kungs negribēja izpostīt Jūdu sava kalpa Dāvida dēļ, jo bija tam teicis, ka dos spīdekli viņam un viņa dēliem uz mūžu.


text:
Jorāms bija devies uz Caīru ar visiem kararatiem. Viņš cēlās naktī un kāva edomiešus, kas bija ielenkuši viņu un kararatu virsniekus, un ļaudis bēga uz savām teltīm.


text:
Pārējie Jorāma darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Un Jorāms apgūlās pie tēviem, un to apbedīja viņa tēva Dāvida pilsētā. Viņa dēls Ahazjāhu valdīja pēc viņa.


text:
Israēla ķēniņa Jorāma, Ahāba dēla, divpadsmitajā valdīšanas gadā sāka valdīt Ahazjāhu, Jūdas ķēniņa Jehorāma dēls.


text:
Ahazjāhu bija divdesmit divus gadus vecs, kad sāka valdīt. Viņš valdīja Jeruzālemē vienu gadu. Viņa mātes vārds bija Atalja, Israēla ķēniņa Omrī meita.


text:
Viņš staigāja Ahāba nama ceļu un darīja to, kas netīkams Kungam, tieši tāpat kā Ahāba nams, jo viņš bija Ahāba znots.


text:
Kopā ar Jorāmu, Ahāba dēlu, viņš gāja karā pret Arāmas ķēniņu Hazaēlu Rāmot-Gileādā. Aramieši ievainoja Jorāmu.


text:
Ķēniņš Jorāms atgriezās Jizreēlā sadziedēt ievainojumus, kurus aramieši viņam cirta Rāmā, cīnoties pret Arāmas ķēniņu Hazaēlu. Israēla ķēniņš Ahazjāhu, Jehorāma dēls, devās uz Jizreēlu apciemot Jorāmu, Ahāba dēlu, jo tas bija slims.


text:
Pravietis Elīša pasauca vienu no praviešu dēliem un sacīja: “Apjoz gurnus, ņem šo eļļas trauku un ej uz Rāmot-Gileādu.


text:
Tur nonācis, lūko, kur ir Jehus, Jehošāfāta dēls, Nimšī dēla dēls. Iegājis pie tā, liec tam celties no biedru vidus un ieved viņu guļamistabā,


text:
ņem eļļas trauku, izlej to viņam uz galvas un saki: tā saka Kungs: es tevi svaidu par Israēla ķēniņu! Tad atver durvis un nekavējoties bēdz!”


text:
Viņš iegāja karaspēka virsnieku apspriedē un teica: “Man tev kas jāsaka, virsniek.” Jehus jautāja: “Kuram no mums?” Viņš atbildēja: “Tev, virsniek!”


text:
Tad Jehus cēlās, iegāja namā, un tas lēja viņam uz galvas eļļu, sacīdams: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs: es tevi svaidu par ķēniņu Kunga tautai Israēlam,


text:
un tu apkausi sava kunga Ahāba namu, jo es atriebšu Īzebelei savu kalpu praviešu asinis un visu Kunga kalpu asinis!


text:
Viss Ahāba nams ies bojā! Es iznīdēšu Ahābam visus, kas pret mūri mīž, kā brīvo, tā saistīto Israēlā!


text:
Kad Jehus izgāja pie sava kunga kalpiem, tie viņam jautāja: “Vai viss kārtībā? Kāpēc šis trakais nāca pie tevis?” Viņš tiem teica: “Jūs zināt šo vīru un viņa runu!”


text:
Tie sacīja: “Nieki! Stāsti taču mums!” Jehus teica: “Viņš uz mani runāja tā un tā un teica: tā saka Kungs: es tevi svaidu par Israēla ķēniņu!”


text:
Tad tie steidzās, ņēma katrs savas drēbes, izklāja zem viņa kājām uz kāpnēm, pūta ragu un sauca: “Jehus ir ķēniņš!”


text:
Jehus, Jehošāfāta dēls, Nimšī dēla dēls, sazvērējās pret Jorāmu. Jorāms ar visu Israēlu bija stāvējis Rāmot-Gileādā pret Arāmas ķēniņu Hazaēlu,


text:
pēc tam ķēniņš Jorāms bija atgriezies Jizreēlā sadziedēt ievainojumus, kurus tam cirta aramieši karā pret Arāmas ķēniņu Hazaēlu. Tad Jehus sacīja: “Ja tāda ir jūsu griba, tad lai no pilsētas neizkļūst neviens bēglis, kas varētu iet un to pastāstīt Jizreēlā.”


text:
Jehus kāpa ratos un brauca uz Jizreēlu, kur gulēja Jorāms. Un Jūdas ķēniņš Ahazjāhu bija ieradies apciemot Jorāmu.


text:
Sargs, kas stāvēja Jizreēlas sargtornī, ieraudzīja nākam Jehus karapulku un sacīja: “Es redzu nākam karapulku.” Jorāms teica: “Ņem jātnieku un sūti pie tiem, lai jautā: kālab nākat?”


text:
Jātnieks jāja tam pretī un sacīja: “Tā saka ķēniņš: kālab nākat?” Jehus atbildēja: “Kāda tev daļa, kālab, griez apkārt un seko man!” Tad sargs teica: “Vēstnesis ir nonācis līdz viņiem, bet atpakaļ nejāj.”


text:
Tad sūtīja otru jātnieku, viņš nonāca pie tiem un sacīja: “Tā saka ķēniņš: kālab nākat?” Jehus sacīja: “Kāda tev daļa, kālab, griez apkārt un seko man!”


text:
Un sargs teica: “Viņš ir nonācis līdz tiem, bet atpakaļ nejāj, bet tas tur brauc gluži kā Jehus, Nimšī dēls, – kā ārprātīgs.”


text:
Tad Jorāms sacīja: “Jūdziet!” Tie iejūdza viņa ratus, un Jorāms, Israēla ķēniņš, un arī Ahazjāhu, Jūdas ķēniņš, izbrauca katrs savos ratos. Viņi devās pretī Jehum un sastapās ar to jizreēlieša Nābota laukā.


text:
Kad Jorāms ieraudzīja Jehu, viņš jautāja: “Vai viss kārtībā, Jehu?” Viņš atbildēja: “Kas var būt kārtībā, kamēr tavas mātes Īzebeles maucība un burvestība aug augumā!”


text:
Bet Jehus satvēra loku un iešāva Jorāmam starp pleciem, tā ka bulta izgāja cauri viņa sirdij un viņš nokrita savos ratos.


text:
Jehus sacīja savam palīgam Bidkaram: “Ņem un nomet to jizreēlieša Nābota laukā, jo atceries, ka mēs abi braucām aiz viņa tēva Ahāba, un Kungs pavēstīja:


text:
vai tad vakar es neredzēju Nābota asinis un viņa dēlu asinis? – tā vēstīja Kungs. Es tev to atdarīšu šajā laukā! – tā saka Kungs. Tādēļ ņem viņu un nomet šajā laukā, kā Kungs sacījis!”


text:
Jūdas ķēniņš Ahazjāhu to redzēja un bēga pa Bēt-Haganas ceļu, bet Jehus to vajāja un sauca: “Kaujiet arī to kararatos!” Tas bija Gūras augstienē, pie Jibleāmas – viņš bēga uz Megido un nomira tur.


text:
Jehus nonāca Jizreēlā. Kad Īzebele to dzirdēja, viņa uzkrāsoja melnas uzacis, skaisti sakārtoja matus un raudzījās pa logu.


text:
Viņš pacēla skatienu uz logu un teica: “Kurš ir ar mani? Kurš?” Un divi vai trīs einuhi paskatījās pa logu uz viņu.


text:
Viņš tiem sacīja: “Metiet viņu ārā!” Un tie viņu izmeta ārā. Viņas asinis apslacīja mūri un zirgus, un tie viņu samīdīja.


text:
Viņš iegāja iekšā, ēda un dzēra un tad sacīja: “Lūkojiet taču pēc tās nolādētās un apbediet to, jo viņa ir ķēniņa meita.”


text:
Tie atgriezās pie Jehus, pastāstīja to viņam, un viņš teica: “Tas ir Kunga vārds, kuru viņš runājis caur savu kalpu, tišbieti Eliju: suņi rīs Īzebeles miesu,


text:
Ahābam Samarijā bija septiņdesmit dēli. Jehus rakstīja vēstules un sūtīja tās uz Samariju Jizreēlas virsniekiem, vecajiem un Ahāba dēlu audzinātājiem.


text:
Viņš rakstīja: “Tagad, kad jūs saņemat šo vēstuli un jūsu kunga dēli ir pie jums, un jums ir kararati, zirgi, nocietināta pilsēta un ieroči,


text:
tad izvēlieties labāko un taisnāko no sava kunga dēliem, sēdiniet to tēva tronī un karojiet par sava kunga namu!”


text:
Tad tie jo ļoti izbijās un sacīja: “Redzi, divi ķēniņi nav spējuši stāties tam pretī – kā lai mēs pastāvam?”


text:
Pils pārvaldnieks un pilsētas priekšnieks, vecajie un audzinātāji sūtīja Jehum ziņu: “Mēs esam tavi kalpi – mēs darīsim visu, ko tu mums teiksi, bet ķēniņu neiecelsim. Dari, kā tev šķiet labi!”


text:
Tad viņš tiem rakstīja otru vēstuli: “Ja jūs esat manā pusē un gribat mani klausīt, tad ņemiet jūsu kunga dēlu galvas un rīt nāciet pie manis uz Jizreēlu.” Pie pilsētas varasvīriem bija septiņdesmit ķēniņa dēli, kurus tie audzināja.


text:
Kad viņi saņēma vēstuli, tie nokāva visus septiņdesmit ķēniņa dēlus, ielika to galvas grozos un nosūtīja uz Jizreēlu.


text:
Tad vēstnesis nāca un viņam teica: “Tie ir atnesuši ķēniņa dēlu galvas.” Jehus sacīja: “Lieciet tās divās kaudzēs pie vārtiem un atstājiet līdz rītam.”


text:
No rīta viņš izgāja ārā, stājās visas tautas priekšā un sacīja: “Jūs esat bez vainas – tas biju es, kurš sacēlās pret savu kungu un viņu nokāva. Bet kas ir nokāvis visus šos?


text:
Jūs zināt, ka Kunga vārds nekrīt zemē – ko Kungs par Ahāba namu ir runājis, to Kungs ir darījis, – tā viņš runājis caur savu kalpu Eliju.”


text:
Jehus nokāva visus, kas Jizreēlā Ahāba namam bija atlikuši: visus augstmaņus, draugus un priesterus, ka neviens nepalika dzīvs.


text:
Jehus satika Jūdas ķēniņa Ahazjāhu brāļus un jautāja: “Kas jūs esat?” Tie atbildēja: “Mēs esam Ahazjāhu brāļi un ejam apciemot ķēniņa dēlus un vecās ķēniņienes dēlus.”


text:
Viņš sacīja: “Sagrābiet dzīvus!” Tos sagrāba dzīvus un nokāva pie Bēt-Ēkedas akas – četrdesmit divus vīrus, no tiem neatstāja nevienu.


text:
Viņš aizgāja no turienes un satika Jehonādābu, Rēhāba dēlu. Viņš gāja tam klāt un sveicināja. Tad viņš jautāja: “Vai tu pret mani esi tikpat godīgs kā es?” Jehonādābs atbildēja: “Jā!” Jehus teica: “Ja tā, tad dod roku.” Viņš deva tam roku, un tas iekāpa pie viņa kararatos.


text:
Jehus sacīja: “Nāc man līdzi, un tu redzēsi manu dedzību pret Kungu!” Un tas veda viņu savos kararatos.


text:
Nonācis Samarijā, viņš nokāva visus, kas Ahābam Samarijā bija atlikuši, līdz tie bija iznīcināti, kā Kungs to bija sacījis Elijam.


text:
Tādēļ aiciniet pie manis visus Baala praviešus, visus viņa kalpus un visus viņa priesterus. Lai visi ir klāt, jo man jānes Baalam liels upuris! Kurš nebūs klāt, tam nedzīvot!” Bet Jehus to darīja ar viltu, lai izdeldētu Baala kalpus.


text:
Jehus sūtīja ziņu pa visu Israēlu, un sanāca visi Baala kalpi, nebija neviena, kurš nebūtu atnācis. Viņi sagāja Baala namā, un Baala nams bija pilns no viena gala līdz otram.


text:
Tad Jehus un Jehonādābs, Rēhāba dēls, iegāja Baala namā un sacīja Baala kalpiem: “Meklējiet un skatiet, vai jūsu vidū nav kāds Kunga kalps, lai paliek tikai Baala kalpi!”


text:
Un tie gāja upurēt kaujamos un sadedzināmos upurus, bet Jehus nolika ārā astoņdesmit vīrus un sacīja: “Kurš palaidīs kādu no tiem, ko esmu jums nodevis, tā dzīvība būs viņa dzīvības vietā!”


text:
Kad beidza upurēt sadedzināmo upuri, Jehus sacīja karaspēka kājniekiem un virsniekiem: “Ejiet, kaujiet tos, lai neviens neaizbēg!” Kājnieki un virsnieki kāva tos ar zobeniem un izmeta ārā, bet pēc tam viņi iegāja Baala tempļa ēkā.


text:
Viņi sagrāva Baala elku stabus un sagrāva Baala namu, un ierīkoja ateju, kas tur ir līdz šai dienai.


text:
Bet Jehus nenovērsās no Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam – no kalpošanas zelta teļiem Bētelē un Dānā.


text:
Un Kungs sacīja Jehum: “Tādēļ ka tu darīji labi un paveici to, kas man tīk, – tu darīji Ahāba namam visu, kā es biju vēlējies, – tādēļ tavi dēli četrās paaudzēs sēdēs Israēla tronī!”


text:
austrumos no Jardānas: visā Gileāda zemē – Gāda, Rūbena un Manases apgabalā; sākot no Aroēras, kas ir Arnonas ielejā, Gileādā un Bāšānā.


text:
Pārējie Jehus darbi un viss, ko viņš darīja, un visa viņa varenība – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Kad Ahazjāhu māte Atalja redzēja, ka viņas dēls ir miris, viņa cēlās un izdeldēja visu ķēniņa dzimumu.


text:
Bet ķēniņa Jorāma meita Jehošeba, Ahazjāhu māsa, ņēma Jehoāšu, Ahazjāhu dēlu, un zagšus aiznesa viņu projām no ķēniņa dēliem, kas tika nonāvēti, un kopā ar zīdītāju ieveda viņu guļamistabā. Viņu paslēpa no Ataljas, tā viņu nenonāvēja.


text:
Septītajā gadā Jehojāda lika ataicināt virsniekus pār simtiem no kariešiem un skrējēju sardzes un ieveda tos Kunga namā. Viņi noslēdza derību, un viņš lika tiem zvērēt Kunga namā un tad parādīja ķēniņa dēlu.


text:
Stājieties ķēniņam visapkārt katrs ar savu ieroci – kurš ielaužas ierindā, tam jāmirst! Esiet pie ķēniņa visu laiku, vai viņš nāk vai iet!”


text:
Virsnieki pār simtiem darīja visu, ko priesteris Jehojāda pavēlēja. Tie ņēma katrs savus vīrus – gan tos, kas sabatā bija brīvi, gan tos, kam bija jāiet sardzē, – un devās pie priestera Jehojādas.


text:
Skrējēju sardzes vīri katrs ar ieroci rokā nostājās no Kunga nama dienvidu puses līdz ziemeļu pusei ap altāri un namu, visapkārt ķēniņam.


text:
Tad viņš izveda ārā ķēniņa dēlu, uzlika viņam kroni un iedeva liecību, iecēla viņu par ķēniņu un svaidīja ar eļļu. Viņi sita plaukstas un sauca: “Lai dzīvo ķēniņš!”


text:
Un viņa skatījās, un redzi – uz paaugstinājuma pēc ieražas stāv ķēniņš, arī virsnieki un taurētāji blakus ķēniņam. Visa vienkāršā tauta priecājās un pūta taures. Tad Atalja saplēsa drānas un kliedza: “Sazvērestība, sazvērestība!”


text:
Priesteris Jehojāda pavēlēja virsniekiem pār simtiem, karaspēka pavēlniekiem: “Vediet viņu ārā cauri rindām un, ja kāds viņai seko, nonāvējiet to ar zobenu!” Jo priesteris bija sacījis, lai to nenonāvē Kunga namā.


text:
Jehojāda noslēdza derību starp Kungu, ķēniņu un tautu – lai tā būtu Kunga tauta – un derību starp ķēniņu un tautu.


text:
Tad visa vienkāršā tauta iegāja Baala namā un sadragāja altāri un tēlus sadauzīja gabalos. Baala priesteri Matānu tie nokāva altāra priekšā. Un priesteris Jehojāda iecēla sargus Kunga namam.


text:
Tad viņš ņēma virsniekus pār simtiem, kariešus, skrējēju sardzi un visu vienkāršo tautu, un kopā ar ķēniņu viņi devās lejā no Kunga nama un gāja pa skrējēju sardzes vārtiem uz ķēniņa namu, un Jehoāšs sēdās ķēniņa tronī.


text:
Jehus septītajā gadā Jehoāšs sāka valdīt un valdīja Jeruzālemē četrdesmit gadus. Viņa mātes vārds bija Cibja no Bēršebas.


text:
Jehoāšs sacīja priesteriem: “Visu tempļa naudu, kas ienāk Kunga namā, kas vien tur ir apritē, visas galvasnaudas un visu brīvprātīgi doto naudu, kas no sirds ziedota Kunga namam,


text:
priesteri lai ņem no tiem, kurus pazīst, un izlieto nama mūru plaisu labošanai – visu, kas tur ir labojams!”


text:
Tad ķēniņš Jehoāšs sauca priesteri Jehojādu, pārējos priesterus un tiem sacīja: “Kāpēc jūs neesat aizdarījuši nama plaisas? Tagad jūs vairs neņemsiet naudu no tiem, kurus pazīstat, bet nodosiet to nama plaisu aizdarītājiem!”


text:
Priesteris Jehojāda ņēma lādi, izurba vākā caurumu un nolika to blakus altārim labajā pusē. Kad vien kāds ienāca Kunga namā, priesteri, durvju sargi, tur ielika visu naudu, kas ienāca Kunga namā.


text:
Kad tie redzēja, ka lādē ir daudz naudas, nāca ķēniņa rakstvedis un augstais priesteris – viņi savāca un saskaitīja visu naudu, kas bija Kunga namā.


text:
Saskaitīto naudu viņi deva Kunga nama darbu pārraugiem. Tie izmaksāja to kokgriezējiem un namdariem, kas strādāja Kunga namā,


text:
mūrniekiem un akmeņkaļiem – koku iegādei un akmeņu tēšanai, lai aizdarītu Kunga nama plaisas, kā arī visiem citiem izdevumiem, kas namam bija nepieciešami.


text:
Taču no Kunga namā ienākušās naudas Kunga namam netaisīja ne sudraba bļodas, ne dzirkles, ne laistāmos traukus, ne taures, ne zelta traukus, ne sudraba traukus.


text:
Tiem vīriem, kuriem deva naudu, lai to izmaksātu strādniekiem, norēķinus neprasīja, jo tie bija uzticami.


text:
Tajā laikā Arāmas ķēniņš Hazaēls karoja pret Gatu un to ieņēma. Tad Hazaēls nolēma doties pret Jeruzālemi.


text:
Un Jūdas ķēniņš Jehoāšs ņēma visas svētās dāvanas, ko bija devuši Jūdas ķēniņi Jehošāfāts, Jehorāms, viņa tēvs Ahazjāhu, kā arī savas dāvanas – visu zeltu, kas atradās Kunga namā un ķēniņa nama mantnīcās, – un sūtīja tās Arāmas ķēniņam Hazaēlam, un tas aizgāja no Jeruzālemes.


text:
Pārējie Jehoāša darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Viņa kalpi cēlās un sazvērējās pret viņu, un nokāva Jehoāšu Millo namā – no turienes iet lejā uz Sillu.


text:
Viņa kalpi Jehozābāds, Šimāta dēls, un Jehozābāds, Šomera dēls, nokāva viņu, un viņš nomira. Viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā, un viņa dēls Amacjāhu sāka valdīt pēc viņa.


text:
Jūdas ķēniņa Jehoāša, Ahazjāhu dēla, divdesmit trešajā valdīšanas gadā pār Israēlu sāka valdīt Jehoāhāzs, Jehus dēls, un valdīja Samarijā septiņpadsmit gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, un staigāja Jārobāma, Nebāta dēla, grēkos, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam, un nenovērsās no tiem.


text:
Kungs iedegās dusmās pret Israēlu un uz ilgiem laikiem to nodeva Arāmas ķēniņa Hazaēla un viņa dēla Ben-Hadada rokā.


text:
Tad Jehoāhāzs lūdzās Kungu, un Kungs viņu uzklausīja, jo viņš redzēja Israēla apspiestību – kā Arāmas ķēniņš tos apspieda.


text:
Kungs Israēlam deva glābiņu, un tie tika vaļā no aramiešu rokas, un Israēla dēli varēja dzīvot savās teltīs kā agrāk.


text:
Taču tie nenovērsās no Jārobāma nama grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam, palika tajos, un arī Ašēra palika stāvam Samarijā.


text:
Jehoāhāzam nebija palicis vairāk karavīru kā vien piecdesmit jātnieku, desmit kararatu un desmit tūkstoši kājnieku, jo tos bija izdeldējis Arāmas ķēniņš – padarījis tos kā samītus putekļus.


text:
Pārējie Jehoāhāza darbi un viss, ko viņš darīja, un viņa varenība – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jūdas ķēniņa Jehoāša trīsdesmit septītajā gadā Jehoāšs, Jehoāhāza dēls, sāka valdīt pār Israēlu Samarijā un valdīja sešpadsmit gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, nenovērsās no visiem Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam, un palika tajos.


text:
Pārējie Jehoāša darbi un viss, ko viņš darīja, un viņa varenība, kā viņš cīnījās ar Jūdas ķēniņu Amacjāhu, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jehoāšs apgūlās pie tēviem. Jārobāms sēdās viņa tronī, bet Jehoāšu apbedīja Samarijā pie Israēla ķēniņiem.


text:
Elīša saslima ar slimību, no kuras viņš vēlāk nomira. Bet Israēla ķēniņš Jehoāšs nāca pie viņa, raudāja un sacīja: “Mans tēvs, mans tēvs, Israēla kararati un jātnieki!”


text:
Viņš sacīja Israēla ķēniņam: “Tver loku savā rokā!” Ķēniņš satvēra, Elīša uzlika savas rokas uz viņa rokām


text:
un sacīja: “Atver austrumu logu.” Viņš atvēra. Tad Elīša sacīja: “Šauj!” Un viņš izšāva. Elīša sacīja: “Tā ir Kunga glābšanas bulta – bulta, kas glābs no Arāmas, jo Afēkā tu kausi aramiešus, līdz tie būs pagalam!”


text:
Elīša sacīja: “Ņem bultas!” Viņš paņēma. Un viņš teica Israēla ķēniņam: “Sit zemi!” Viņš sita trīs reizes un mitējās.


text:
Tad Dieva vīrs sadusmojās uz viņu un sacīja: “Būtu sitis piecas vai sešas reizes, tad būtu Arāmu sakāvis pavisam, bet tagad tu sakausi Arāmu tikai trīs reizes!”


text:
Tobrīd apbedīja kādu vīru, un, redzi, viņi ieraudzīja sirotājus! Viņi to vīru iegrūda Elīšas kapā, bet, kad tas vīrs saskārās ar Elīšas kauliem, tas atdzīvojās un nostājās uz savām kājām.


text:
Un Kungs bija viņiem žēlsirdīgs, apžēlojās un pievērsās viņiem savas derības dēļ ar Ābrahāmu, Īzaku un Jēkabu. Līdz šim viņš taču nebija gribējis tos iznīdēt un padzīt!


text:
Tad Jehoāšs, Jehoāhāza dēls, atņēma Ben-Hadadam, Hazaēla dēlam, pilsētas, kas bija atņemtas viņa tēvam Jehoāhāzam. Karā Jehoāšs viņu trīs reizes sakāva un atguva Israēla pilsētas.


text:
Israēla ķēniņa Jehoāša, Jehoāhāza dēla, otrajā valdīšanas gadā sāka valdīt Amacjāhu, Jūdas ķēniņa Jehoāša dēls.


text:
Viņš sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā, Jeruzālemē viņš valdīja divdesmit deviņus gadus. Viņa mātes vārds bija Jehoadāna no Jeruzālemes.


text:
Kad viņa vara bija nostiprinājusies, viņš lika nokaut tos savus kalpus, kas bija nokāvuši ķēniņu, viņa tēvu.


text:
Bet slepkavu dēlus viņš nelika nonāvēt, jo, kā rakstīts Mozus bauslības grāmatā, Kungs ir pavēlējis: “Nenonāvējiet tēvus dēlu vietā un dēlus nenonāvējiet tēvu vietā, katrs lai mirst savu grēku dēļ.”


text:
Sāls ielejā viņš nokāva desmit tūkstošus edomiešu un karā sagrāba Selu. Viņš to nosauca par Jokteēlu, tā to sauc līdz šai dienai.


text:
Tad Amacjāhu sūtīja vēstnešus pie Jehoāša, Jehoāhāza dēla, Jehus dēla dēla, lai teiktu: “Nāc, tiksimies kaujā!”


text:
Israēla ķēniņš Jehoāšs sūtīja pie Jūdas ķēniņa Amacjāhu, lai pavēstītu: “Lebanona ērkšķu krūms sūtīja pie Lebanona ciedra koka un sacīja: dod savu meitu manam dēlam par sievu, bet Lebanona lauka zvēri samina ērkšķi.


text:
Patiesi, tu esi sakāvis Edomu, tādēļ tava sirds lepojas. Paliec ar godu savā namā! Kādēļ tu gribi sākt ķildu sev pašam par ļaunu? Tu kritīsi un Jūda kopā ar tevi!”


text:
Bet Amacjāhu neklausījās. Tad Israēla ķēniņš Jehoāšs devās karā – viņš un Jūdas ķēniņš Amacjāhu devās uz Bēt-Šemešu Jūdā.


text:
Israēla ķēniņš Jehoāšs pie Bēt-Šemešas sagūstīja Jūdas ķēniņu Amacjāhu, Jehoāša dēlu, Ahazjāhu dēla dēlu. Tad viņš devās uz Jeruzālemi un nopostīja Jeruzālemes mūrus no Efraima vārtiem līdz Stūra vārtiem – četri simti elkoņu garumā.


text:
Viņš paņēma visu zeltu un sudrabu, visus traukus, kurus atrada Kunga namā un ķēniņa nama mantnīcās, saņēma ķīlniekus un atgriezās Samarijā.


text:
Pārējie Jehoāša darbi un viss, ko viņš darīja, viņa varenība un kā viņš cīnījās ar Jūdas ķēniņu Amacjāhu, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jehoāšs apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja Samarijā pie Israēla ķēniņiem. Pēc viņa sāka valdīt tā dēls Jārobāms.


text:
Jūdas ķēniņš Amacjāhu, Jehoāša dēls, pēc Israēla ķēniņa Jehoāša, Jehoāhāza dēla, nāves vēl dzīvoja piecpadsmit gadus.


text:
Jeruzālemē sacēlās pret viņu, tad viņš bēga uz Lāhīšu, bet tie devās pēc viņa uz Lāhīšu un tur nonāvēja.


text:
Visa Jūdas tauta par ķēniņu viņa tēva Amacjāhu vietā iecēla Azarju, viņš bija sešpadsmit gadus vecs.


text:
Jūdas ķēniņa Amacjāhu, Jehoāša dēla, piecpadsmitajā gadā Samarijā sāka valdīt Israēla ķēniņš Jārobāms, Jehoāša dēls. Viņš valdīja četrdesmit vienu gadu.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, un nenovērsās no visiem Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
Viņš atguva Israēla iepriekšējās robežas no Hamātas līdz klajumu jūrai, kā Kungs, Israēla Dievs, bija sacījis. Viņš bija runājis caur savu kalpu, pravieti Jonu, Amitaja dēlu, no Gat-Heferas.


text:
Kungs redzēja, ka Israēla ciešanas ir jo rūgtas, ne saistītajiem, ne brīvajiem nebija palīga Israēlā.


text:
Bet Kungs nebija teicis, ka iznīcinās Israēla vārdu apakš debess, tāpēc viņš to izglāba ar Jārobāma, Jehoāša dēla, roku.


text:
Pārējie Jārobāma darbi un viss, ko viņš darīja, un viņa varonība, kā viņš cīnījās un kā pievienoja Israēlam Damasku un Jūdas Hamātu, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Viņš sāka valdīt sešpadsmit gadu vecumā un valdīja Jeruzālemē piecdesmit divus gadus. Viņa mātes vārds bija Jeholjāhu no Jeruzālemes.


text:
Kungs sita ķēniņu ar spitālību, viņš bija spitālīgs līdz savai nāves dienai. Ķēniņš dzīvoja atsevišķā namā, un ķēniņa dēls Jotāms bija pārvaldnieks un tiesāja tās zemes tautu.


text:
Pārējie Azarjas darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Azarja apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā. Pēc viņa sāka valdīt viņa dēls Jotāms.


text:
Jūdas ķēniņa Azarjas trīsdesmit astotajā gadā Samarijā sešus mēnešus pār Israēlu valdīja Zeharjahu, Jārobāma dēls.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, tāpat kā viņa tēvi. Viņš nenovērsās no Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
Pret viņu sacēlās Šallūms, Jābēša dēls, nokāva viņu tautas priekšā, nonāvēja viņu un pats sāka valdīt viņa vietā.


text:
Šis ir Kunga vārds, ko viņš sacīja Jehum: “Tavi dēli četras paaudzes sēdēs Israēla tronī.” Un tā bija.


text:
Jūdas ķēniņa Uzija trīsdesmit devītajā valdīšanas gadā Samarijā vienu mēnesi valdīja Šallūms, Jābēša dēls.


text:
Menahems, Gādī dēls, nāca no Tircas uz Samariju un nokāva Šallūmu, Jābēša dēlu, nonāvēja to Samarijā un valdīja pēc tā.


text:
Par pārējiem Šallūma darbiem un viņa sazvērestību, redzi, par to ir rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā!


text:
Toreiz Menahems izkāva Tifsahu un visu, kas bija tur un tās robežās, sākot no Tircas, jo tie neatvēra viņam vārtus. Viņš to sakāva un uzšķērda tur visas grūtās sievas.


text:
Jūdas ķēniņa Azarjas trīsdesmit devītajā gadā Samarijā uz desmit gadiem pār Israēlu sāka valdīt Menahems, Gādī dēls.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam. Viņš nenovērsās no Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas visu savu mūžu bija licis grēkot Israēlam.


text:
Asīrijas ķēniņš Pūls nāca pret to zemi, bet Menahems deva Pūlam tūkstoš sudraba talantus, lai viņš tam palīdzētu nostiprināt valdīšanu.


text:
Šo naudu Menahems izspieda no Israēla. Katram bagātniekam bija jādod Asīrijas ķēniņam piecdesmit šekeļus sudraba. Tad Asīrijas ķēniņš devās atpakaļ un nepalika tajā zemē.


text:
Pārējie Menahema darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Israēla ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jūdas ķēniņa Azarjas piecdesmitajā valdīšanas gadā Samarijā pār Israēlu sāka valdīt Pekahjs, Menahema dēls, un valdīja divus gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam. Viņš nenovērsās no Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
Pret ķēniņu sacēlās virsnieks Pekahs, Remaljāhu dēls. Kopā ar viņu bija piecdesmit vīru no Gileāda dēliem. Viņš to nokāva Samarijas ķēniņa namu nocietinājumā, kā arī Argobu un Arji. Viņš to nonāvēja un sāka valdīt tā vietā.


text:
Pārējie Pekahja darbi un viss, ko viņš darīja, redzi, tie ir aprakstīti Israēla ķēniņu Laiku grāmatā!


text:
Jūdas ķēniņa Azarjas piecdesmit otrajā valdīšanas gadā Samarijā pār Israēlu sāka valdīt Pekahs, Remaljāhu dēls. Viņš valdīja divdesmit gadus.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, un nenovērsās no Jārobāma, Nebāta dēla, grēkiem, ar kuriem tas bija licis grēkot Israēlam.


text:
Israēla ķēniņa Pekaha laikā Asīrijas ķēniņš Tiglat-Pilēsers nāca un ieņēma Ijonu, Ābel-Bēt-Maahu, Jānohu, Kedešu, Hācoru, Gileādu, Galileju un visu Naftālī zemi, un visus to iemītniekus aizveda trimdā uz Asīriju.


text:
Hozeja, Ēlas dēls, sacēlās pret Pekahu, Remaljāhu dēlu, kāva to un nonāvēja. Viņš sāka valdīt Jotāma, Uzijas dēla, divdesmitajā gadā.


text:
Pārējie Pekaha darbi un viss, ko viņš darīja, redzi, tie ir aprakstīti Israēla ķēniņu Laiku grāmatā!


text:
Israēla ķēniņa Pekaha, Remaljāhu dēla, otrajā valdīšanas gadā par Jūdas ķēniņu kļuva Jotāms, Uzijas dēls.


text:
Viņš sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā un valdīja Jeruzālemē sešpadsmit gadus. Viņa mātes vārds bija Jerūša, Cādoka meita.


text:
Nenovāca tikai augstieņu altārus, un tauta joprojām upurēja un kvēpināja augstieņu altāros. Viņš uzcēla Kunga nama Augšējos vārtus.


text:
Pārējie Jotāma darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Jotāms apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem – tēva Dāvida pilsētā. Viņa dēls Āhāzs sāka valdīt pēc viņa.


text:
Āhāzs sāka valdīt divdesmit gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē sešpadsmit gadus, bet nedarīja to, kas tīkams Kungam, viņa Dievam, kā viņa tēvs Dāvids.


text:
Viņš staigāja Israēla ķēniņu ceļu un pat savu dēlu sadedzināja, tāpat kā tās pretīgās tautas, kuras Kungs bija izdzinis, Israēla dēliem ienākot.


text:
Toreiz Arāmas ķēniņš Recīns un Israēla ķēniņš Pekahs, Remaljāhu dēls, devās karot pret Jeruzālemi, tie aplenca Āhāzu, bet nespēja uzvarēt.


text:
Tolaik Arāmas ķēniņš Recīns pievienoja Ēlatu Arāmam. Viņš izdzina jūdus no Ēlatas, aramieši ienāca Ēlatā un dzīvo tur līdz šai dienai.


text:
Āhāzs sūtīja vēstnešus pie Asīrijas ķēniņa Tiglat-Pilēsera un sacīja: “Es esmu tavs kalps un tavs dēls – nāc un glāb mani no Arāmas ķēniņa un Israēla ķēniņa, kuri man uzbrūk!”


text:
Āhāzs ņēma Kunga nama sudrabu un zeltu, kā arī ķēniņa nama dārgumus un nosūtīja tās kā dāvanu Asīrijas ķēniņam.


text:
Asīrijas ķēniņš uzklausīja viņu. Asīrijas ķēniņš cēlās pret Damasku, ieņēma to un tās iemītniekus aizveda trimdā uz Kīru. Recīnu viņš lika nonāvēt.


text:
Ķēniņš Āhāzs gāja uz Damasku satikt Asīrijas ķēniņu Tiglat-Pilēseru. Damaskā ķēniņš Āhāzs ieraudzīja altāri un aizsūtīja priesterim Ūrijam altāra attēlu un paraugu – kā tas bija darināts.


text:
Priesteris Ūrija uzcēla altāri tieši tā, kā ķēniņš Āhāzs bija rakstījis no Damaskas. Priesteris Ūrija to pabeidza, pirms ķēniņš Āhāzs pārnāca no Damaskas.


text:
Viņš kvēpināja sadedzināmo upuri un labības dāvanu un izlēja lejamo upuri, un slacīja pār altāri miera upura asinis.


text:
Vara altāri, kas bija Kunga priekšā starp jauno altāri un Kunga namu, viņš aiznesa no tempļa priekšpuses un nolika sānis, ziemeļu pusē savam altārim.


text:
Ķēniņš Āhāzs pavēlēja priesterim Ūrijam: “Lielajā altārī kvēpini rīta sadedzināmo upuri un vakara labības dāvanu, ķēniņa sadedzināmo upuri un labības dāvanu un visas tautas labības dāvanu, un sadedzināmo upuri, un lejamo upuri un slacini tur visu sadedzināmo upuru asinis un visu kaujamo upuru asinis. Bet par vara altāri es vēl padomāšu!”


text:
Ķēniņš Āhāzs nocirta pamatņu līstes, nocēla no tām vara katlus, noņēma jūru no vara vēršiem, uz kuriem tā balstījās, un nolika uz akmens grīdas.


text:
Asīrijas ķēniņa dēļ viņš novāca templī uzcelto sabata aizslietni un pārvietoja Kunga nama ķēniņa ieeju.


text:
Pārējie Āhāza darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Āhāzs apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā. Viņa dēls Hizkija sāka valdīt pēc viņa.


text:
Jūdas ķēniņa Āhāza divpadsmitajā valdīšanas gadā pār Israēlu Samarijā sāka valdīt Hozeja, Ēlas dēls, un valdīja deviņus gadus.


text:
Bet Asīrijas ķēniņš atklāja, ka Hozeja rīko sazvērestību – viņš bija sūtījis vēstnešus pie Ēģiptes ķēniņa So. Viņš nebija maksājis Asīrijas ķēniņam ikgadējos meslus. Un Asīrijas ķēniņš viņu saņēma ciet un ieslodzīja cietumā.


text:
Hozejas devītajā valdīšanas gadā Asīrijas ķēniņš ieņēma Samariju un aizveda Israēlu trimdā uz Asīriju. Viņš lika tiem dzīvot Hlahā, Hāborā pie Gozānas upes un Mēdijas pilsētās.


text:
Tas notika tāpēc, ka Israēla dēli grēkoja pret Kungu, savu Dievu, kas viņus bija izvedis no Ēģiptes, no Ēģiptes ķēniņa faraona varas, – bet viņi bijās citus dievus!


text:
Viņi rīkojās pēc to tautu likumiem, kuras Kungs bija izdzinis, ienākot Israēla dēliem. Tā darīja Israēla ķēniņi!


text:
Slepenībā Israēla dēli rīkojās pret Kungu, savu Dievu. Viņi cēla augstieņu altārus visās pilsētās, gan pie sargu torņiem, gan nocietinātās pilsētās.


text:
Viņi kvēpināja uz katras augstienes tāpat kā tautas, kuras Kungs bija aizdzinis, tiem ienākot, un darīja ļaunas lietas, apkaitinādami Kungu.


text:
Un Kungs liecināja pret Israēlu un Jūdu ar visiem saviem praviešiem un redzētājiem, sacīdams: “Atgriezieties no sava ļaunā ceļa un pildiet manus baušļus un likumus, pēc bauslības, ko es pavēlēju jūsu tēviem un ko es jums darīju zināmu ar saviem kalpiem, praviešiem!”


text:
Tie atmeta viņa likumus un derību, ko viņš bija noslēdzis ar viņu tēviem, un liecības, ko viņš tiem bija devis. Tie dzinās pakaļ elkiem, paši kļūdami par tukšību, un darīja kā apkārtējās tautas, par kurām Kungs bija pavēlējis: “Nedariet kā tās!”


text:
Tie atmeta visas Kunga, sava Dieva, pavēles, darināja sev divu teļu tēlus, darināja Ašēru, godināja visus debesu pulkus un kalpoja Baalam.


text:
Tie upurēja savus dēlus un meitas ugunī, pareģoja nākotni, būra un pārdevās, lai darītu ļaunu pret Kungu un viņu apkaitinātu.


text:
Bet arī Jūda neturēja Kunga, sava Dieva, pavēles un rīkojās pēc Israēla likumiem, kurus bija pieņēmusi.


text:
Un Kungs atstāja visu Israēla dzimumu, pazemoja to un nodeva laupītāju rokās – viņš tos pilnīgi atstūma!


text:
Kad Kungs atrāva Israēlu no Dāvida nama, tie iecēla par ķēniņu Jārobāmu, Nebāta dēlu. Jārobāms Israēlu novērsa no Kunga un pavedināja uz lielu grēku.


text:
līdz Kungs novērsa viņus no sevis, kā bija teicis caur visiem saviem kalpiem, praviešiem. Tādēļ Israēlu aizveda trimdā no viņu zemes uz Asīriju, kur tie ir vēl šodien.


text:
Asīrijas ķēniņš atveda ļaudis no Bābeles, Kūtas, Auvas, Hamātas un Sefarvaimas un nomitināja viņus Samarijas pilsētās Israēla dēlu vietā, tā viņi iemantoja Samariju un dzīvoja tās pilsētās.


text:
Sākumā viņi tur dzīvoja un nebijās Kunga, bet tad Kungs tiem uzsūtīja lauvas, un tās dažus no tiem saplosīja.


text:
Tad viņi sacīja Asīrijas ķēniņam: “Tautas, kuras tu esi atvedis un nomitinājis Samarijas pilsētās, nezina tās zemes dieva likumus, un viņš tiem ir uzsūtījis lauvas. Redzi, tās viņus nāvē, jo tie nezina tās zemes dieva likumus!”


text:
Asīrijas ķēniņš pavēlēja: “Lai turp dodas viens priesteris, kuru jūs atvedāt no turienes, lai viņš dodas tur dzīvot un māca tiem tās zemes dieva likumus.”


text:
Tad atnāca viens priesteris, kurš bija aizvests no Samarijas, un apmetās Bētelē. Viņš tiem mācīja bīties Kunga.


text:
Bet katra tauta darināja sev dievus un novietoja tos augstieņu namos, kurus bija cēluši samarieši. Ikviena tauta tā darīja pilsētā, kur dzīvoja.


text:
Ivieši darināja Nibhazu un Tartāku, sefarvaimieši savus dēlus dedzināja ugunī Adrameleham un Anameleham, sefarvaimiešu dieviem.


text:
Tie vienlaikus bijās Kunga un kalpoja saviem dieviem pēc savu tautu paražām, no kurām tie bija atvesti.


text:
Bet viņi līdz šai dienai rīkojas pa vecam – nebīstas Kunga un nepilda tos likumus, tiesas, bauslību un pavēles, ko Kungs pavēlēja Jēkaba dēliem, kam viņš deva vārdu Israēls.


text:
Kungs bija noslēdzis ar tiem derību un pavēlējis: “Citus dievus jūs nebīsieties, tiem nezemosieties, tiem nekalposiet un neupurēsiet!


text:
Vienīgi Kungam, kurš jūs izveda no Ēģiptes zemes ar lielu spēku un izstieptu elkoni! Viņu jums ir jābīstas un viņam jāzemojas, un jums ir viņam jāupurē!


text:
Jums ir jāievēro likumi, tiesas, bauslība un pavēles, kuras viņš jums rakstīja, jāpilda tie visu mūžu un citu dievu nav jābīstas!


text:
Tā šīs tautas vienlaikus bijās Kunga un kalpoja saviem elkiem. Līdz pat šai dienai arī viņu dēli un dēlu dēli dara tāpat, kā darīja viņu tēvi.


text:
Israēla ķēniņa Hozejas, Ēlas dēla, trešajā valdīšanas gadā sāka valdīt Jūdas ķēniņš Hizkija, Āhāza dēls.


text:
Viņš sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā un valdīja Jeruzālemē divdesmit deviņus gadus. Viņa mātes vārds bija Abī, Zeharjas meita.


text:
Viņš nopostīja augstieņu altārus, nolauza elku stabus, nocirta ašēras un sadauzīja vara čūsku, ko bija darinājis Mozus, jo līdz tai dienai Israēla dēli tai kvēpināja un sauca to par Nehuštanu.


text:
Viņš uzticējās Kungam, Israēla Dievam. Starp visiem Jūdas ķēniņiem tam nebija līdzīga ne pirms, ne pēc viņa.


text:
Kungs bija ar viņu – viss, ko viņš darīja, tam izdevās. Viņš sacēlās pret Asīrijas ķēniņu un tam nekalpoja!


text:
Ķēniņa Hizkijas ceturtajā valdīšanas gadā, septītajā Israēla ķēniņa Hozejas, Ēlas dēla, gadā, Asīrijas ķēniņš Šalmanesers nāca pret Samariju, aplenca to


text:
un ieņēma trešā gada beigās. Sestajā Hizkijas valdīšanas gadā Samarija tika ieņemta, tas bija devītais Israēla ķēniņa Hozejas gads.


text:
Asīrijas ķēniņš Israēlu aizveda trimdā uz Asīriju. Viņš lika tos aizvest uz Hlahu, Hāboru pie Gozānas upes un Mēdijas pilsētām,


text:
jo viņi neklausīja Kunga, sava Dieva, balsij un pārkāpa viņa derību, ko Kungs bija pavēlējis savam kalpam Mozum. Ne tie ko klausīja, ne tie ko darīja.


text:
Ķēniņa Hizkijas četrpadsmitajā valdīšanas gadā Asīrijas ķēniņš Sanherībs nāca pret visām nocietinātajām Jūdas pilsētām un tās ieņēma.


text:
Tad Jūdas ķēniņš Hizkija sūtīja pie Asīrijas ķēniņa uz Lāhīšu un sacīja: “Es esmu grēkojis! Atstāj mani, es došu, ko tu prasīsi!” Asīrijas ķēniņš prasīja Jūdas ķēniņam Hizkijam trīs simtus sudraba un trīsdesmit zelta talantus.


text:
Toreiz Hizkija noņēma no Kunga tempļa durvīm un durvju balstiem zeltu, ko Jūdas ķēniņš Hizkija tur bija uzklājis, un atdeva to Asīrijas ķēniņam.


text:
Asīrijas ķēniņš sūtīja tartānu, rab-sarīsu un rab-šākehu ar spēcīgu karaspēku no Lāhīšas pie ķēniņa Hizkijas uz Jeruzālemi. Tie cēlās un nāca uz Jeruzālemi. Kad tie bija atnākuši un nostājušies pie augšējās ūdenskrātuves iztekas, kas ir ceļa malā pie Velētāju tīruma,


text:
tie sauca ķēniņu. Pie viņiem iznāca Eljākīms, Hilkijas dēls, kurš bija namu pārraugs, rakstvedis Šebna un lietvedis Joāhs, Āsāfa dēls.


text:
Rab-šākehs viņiem teica: “Sakiet Hizkijam: tā saka lielais ķēniņš, Asīrijas ķēniņš: vai tad tā ir uzticība? Kam tu uzticies?


text:
Tu runā tik tukšus vārdus, bet karam vajag spēku un padomu! Kam tu tagad esi uzticējies, ka sacēlies pret mani?


text:
Re nu! Tu uzticies zizlim, salauzītai Ēģiptes niedrei – kurš uz tās balstās, tam tā dur rokā un caururbj to! – tāds ir Ēģiptes ķēniņš faraons un visi, kas tam uzticas!


text:
Bet, ja jūs sakāt: mēs uzticamies Kungam, mūsu Dievam! – vai Hizkija nenopostīja viņa augstienes un altārus, Jūdā un Jeruzālemē pasludinādams: jums jāzemojas tikai Jeruzālemes altāra priekšā!?


text:
Tad nu salīgsti ar manu kungu, Asīrijas ķēniņu, un es tev došu divus tūkstošus zirgu, ja vien tu būtu spējīgs dabūt tiem jātniekus!


text:
Kā tad tu atsitīsi vienu virsnieku, mana kunga mazāko kalpu?! Bet tu uzticies Ēģiptes kararatiem un jātniekiem!


text:
Vai tad es bez Kunga ziņas esmu nācis nopostīt šo vietu? Kungs man sacīja: celies pret šo zemi un izposti to!”


text:
Eljākīms, Hilkijas dēls, Šebna un Joāhs sacīja rab-šākeham: “Runājiet taču ar saviem kalpiem aramiešu valodā, jo mēs to saprotam – nerunājiet ar mums jūdu valodā, dzirdot ļaudīm, kas ir uz mūra!”


text:
Rab-šākehs tiem sacīja: “Vai mans kungs lai saka šos vārdus tavam kungam? Vai ne labāk tiem vīriem, kas dzīvo šajos mūros un kuriem kopā ar jums būs jāēd savi mēsli un jādzer savi mīzali?”


text:
Rab-šākehs nostājās un sauca stiprā balsī jūdu valodā – viņš runāja un sacīja: “Klausieties lielā ķēniņa, Asīrijas ķēniņa, vārdu:


text:
Un lai Hizkija nedod jums cerības uz Kungu, sacīdams: patiesi Kungs mūs izglābs un neatdos šo pilsētu Asīrijas ķēniņa rokā!


text:
Neklausieties Hizkiju! Tā saka Asīrijas ķēniņš: noslēdziet mieru ar mani un nāciet ārā pie manis, tad katrs ēdīs no sava vīnakoka un sava vīģes koka un katrs dzers ūdeni no savas akas,


text:
līdz es nākšu un vedīšu jūs uz zemi, kas līdzīga jūsu zemei, tā ir labības un vīna zeme, maizes un vīnadārzu zeme, olīvkoku un medus zeme – un jūs dzīvosiet un nemirsiet! Neklausieties uz Hizkiju, viņš jūs maldina, sacīdams: Kungs mūs izglābs!


text:
Kur ir Hamātas un Arpadas dievi, kur ir Sefarvaimas, Hēnas un Ivas dievi – vai tie ir paglābuši Samariju no manas rokas?


text:
Kurš no visiem zemes dieviem ir izglābis savu zemi no manas rokas? Kā tad lai Kungs izglābj Jeruzālemi no manas rokas?”


text:
Tad namu pārraugs Eljākīms, Hilkijas dēls, un rakstvedis Šebna, un lietvedis Joāhs, Āsāfa dēls, nāca pie Hizkijas, saplēsuši savas drānas, un atstāstīja viņam, ko bija teicis rab-šākehs.


text:
Viņš sūtīja nama pārraugu Eljākīmu, rakstvedi Šebnu un priesteru vecajos, maisos tērptus, pie pravieša Jesajas, Āmoca dēla.


text:
Viņi tam teica: “Tā saka Hizkija: šī diena ir nelaimes, soda un nievu diena – bērni jau līdz klēpjgalam tikuši, bet dzemdēt nav spēka!


text:
Varbūt Kungs, tavs Dievs, sadzirdēs, ko sacījis rab-šākehs, kuru Asīrijas ķēniņš sūtījis izsmiet dzīvo Dievu, varbūt viņš to sodīs par visiem vārdiem, ko Kungs, tavs Dievs, ir dzirdējis! Bet tu raidi lūgšanu par to atlikumu, kas te vēl palicis!”


text:
un Jesaja tiem teica: “Sakiet savam kungam: tā saka Kungs: nenobīsties dzirdēto vārdu dēļ, ar kādiem Asīrijas ķēniņa kalpi mani paļāja!


text:
Redzi, kādu garu es viņam došu – viņš saklausīsies tenkas un dosies atpakaļ uz savu zemi, un es likšu, lai viņš krīt no zobena savā zemē!”


text:
Kad rab-šākehs atgriezās, viņš sastapa Asīrijas ķēniņu uzbrūkam Libnai. Viņš bija dzirdējis, ka tas jau devies projām no Lāhīšas,


text:
jo bija dzirdējis runājam par Kūšas ķēniņu Tirhāku, ka tas jau devies pret viņu cīnīties! Kad viņš to bija padzirdējis, tas sūtīja vēstnešus pie Hizkijas, sacīdams:


text:
“Tā sakiet Jūdas ķēniņam Hizkijam: lai tevi nepieviļ tavs Dievs, uz kuru tu paļaujies, domādams, ka Jeruzāleme netiks atdota Asīrijas ķēniņam!


text:
Redzi, tu jau esi dzirdējis, ko Asīrijas ķēniņi darījuši visām zemēm – tās nopostījuši! – un tu vēl ceri glābties!?


text:
Vai viņus izglāba to tautu dievi, kuras izdeldēja mani tēvi – Gozānu un Hārānu, un Recefu, un Ēdenes dēlus, kas bija Telāsārā.


text:
Kur ir Hamātas ķēniņš un Arpadas ķēniņš, un Sefarvaimas pilsētas ķēniņš, un Hēnas un Ivas valdnieki?”


text:
Hizkija ņēma vēstnešu atnesto vēstuli, lasīja to un tad devās uz Kunga namu. Tur Hizkija attina to Kunga priekšā.


text:
Hizkija lūdza Kungu: “Kungs, Israēla Dievs! Tu starp ķerubiem mīti, tu vienīgais Dievs visām zemes valstīm, tu darināji debesis un zemi!


text:
Pievērs, Kungs, ausi un klausies, atver, Kungs, acis un redzi, ieklausies, ko sacījis Sanherībs, ko teicis, izsmiedams dzīvo Dievu!


text:
un viņu dievi iemesti ugunī, jo tie nav dievi, tie cilvēka darināti – koks un akmens –, tāpēc tie izdeldēti!


text:
Tad nu, Kungs, mūsu Dievs, glāb mūs no viņa rokas, lai visas zemes valstis zina, ka tu, Kungs, esi vienīgais Dievs!”


text:
Jesaja, Āmoca dēls, sūtīja ziņu Hizkijam: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs: es dzirdēju, ka tu lūdzi mani Asīrijas ķēniņa Sanherība dēļ.


text:
Kungs par viņu ir sacījis: nicina tevi un nievā jaunava, Ciānas meita, tev aiz muguras šūpo galvu, Jeruzālemes meita!


text:
Saviem vēstnešiem tu liki izsmiet manu Kungu, tu sacīji: man daudz kararatu, es kāpšu kalnu virsotnēs, tur augstu Lebanonā, es nocirtīšu slaidos ciedrus, lepnākās cipreses, nokļūšu tā augstienēs un auglīgajā mežā!


text:
Tikko paroku – un tūdaļ svešzemju ūdeni dzeru, ar savu kāju pazolēm visas Ēģiptes straumes nosusinu!


text:
Vai jau sen neesi dzirdējis, ka to es esmu darījis, kopš senām dienām tā nolicis, un tagad es lieku tā notikt – lai drupu kaudzēs sabrūk nocietinātās pilsētas!


text:
To iemītniekiem nolaižas rokas, tie satriekti un apkaunoti, tie kļuvuši kā zāle uz lauka, kā nezāļu dīgsti, kā jumta zālājs, kā labības rūsa, pirms druva nobriedusi!


text:
Tādēļ ka tu dumpo pret mani un tava nekaunība man nākusi ausīs, es tavās nāsīs ievēršu riņķi un likšu laužņus tev mutē – sūtīšu tevi pa to pašu ceļu, ko esi nācis!


text:
Un šī tev ir zīme – šogad ēdīs to, kas atmatā, un arī nākamā gadā atmatā augušo, bet trešajā gadā jūs sēsiet un vāksiet, jūs stādīsiet vīnadārzus un ēdīsiet to augļus!


text:
Tādēļ tā saka Kungs par Asīrijas ķēniņu: viņš šajā pilsētā neienāks, viņš tur bultu neiešaus, ar vairogu tai priekšā nestās un valni pret to neuzbērs!


text:
Tonakt Kunga eņģelis gāja un nokāva Asīrijas nometnē simts astoņdesmit piecus tūkstošus. Pārējie rīta agrumā cēlās, un, redzi, visi gulēja beigti!


text:
Kad viņš zemojās sava dieva Nisroha namā, viņa dēli Adramelehs un Sarecers nokāva viņu ar zobenu, bet paši aizbēga uz Arārata zemi. Pēc viņa sāka valdīt viņa dēls Ēsar-Hadons.


text:
Tajās dienās Hizkija saslima uz miršanu. Pie viņa atnāca pravietis Jesaja, Āmoca dēls, un sacīja: “Tā saka Kungs: nokārto sava nama lietas, jo tu mirsi un vairs neatveseļosies.”


text:
“Ak, Kungs, atceries taču, ka es staigāju tavā priekšā patiesībā un no visas sirds un ka es darīju labu!” – un Hizkija gauži raudāja.


text:
“Griezies atpakaļ un saki manas tautas valdniekam Hizkijam: tā saka Kungs, tava tēva Dāvida Dievs: es dzirdēju tavu lūgšanu un redzēju tavas asaras, redzi – es tevi dziedināšu! Trešajā dienā tu dosies uz Kunga namu!


text:
Tavai dzīvei es pielikšu vēl piecpadsmit gadus. Es atbrīvošu šo pilsētu un tevi no Asīrijas ķēniņa rokas, es pasargāšu šo pilsētu manis un mana kalpa Dāvida dēļ!”


text:
Un Hizkija teica Jesajam: “Kāda būs zīme, ka Kungs mani dziedina un ka es trešajā dienā varēšu doties uz Kunga namu?”


text:
Jesaja atbildēja: “Zīme no Kunga, ka Kungs darīs to, ko teicis, būs šāda – ēna ies desmit iedaļas uz priekšu vai desmit iedaļas atpakaļ.”


text:
Hizkija teica: “Kas ēnai ko nepavirzīties desmit iedaļas uz priekšu!? Nu nē – lai ēna virzās desmit iedaļas atpakaļ!”


text:
Pravietis Jesaja sauca uz Kungu, un viņš lika ēnai virzīties pa Āhāza saules pulksteņa iedaļām desmit iedaļas atpakaļ.


text:
Tolaik Bābeles ķēniņš Brodah-Baladāns, Baladāna dēls, sūtīja vēstuli un dāvanu Hizkijam, jo bija uzzinājis, ka Hizkija ir saslimis.


text:
Hizkija uzklausīja vēstnešus un izrādīja tiem savu dārgumu krātuvi – sudrabu, zeltu, balzamus, dārgo eļļu, ieroču namu un visu, kas bija atrodams mantnīcās. Hizkijas namā un visā viņa valstī nebija nekā, ko viņš tiem nebūtu parādījis.


text:
Tad pravietis Jesaja nāca pie Hizkijas un teica: “Ko šie vīri sacīja, un no kurienes tie pie tevis bija atnākuši?” Hizkija atbildēja: “Tie atnākuši no tālas zemes, no Bābeles!”


text:
Viņš jautāja: “Ko tie redzēja tavā namā?” Hizkija teica: “Viņi redzēja visu, kas ir manā namā – manās mantnīcās nebija nekā, ko es tiem nebūtu rādījis.”


text:
redzi, nāks diena, kad visu, kas ir tavā namā un ko tavi tēvi krājuši līdz šai dienai, aizvedīs uz Bābeli – nepaliks nekā! – saka Kungs.


text:
Daži tavi dēli, kas no tevis cēlušies, kurus tu dzemdināji, tiks paņemti uz Bābeles ķēniņa pili par einuhiem!”


text:
Hizkija sacīja Jesajam: “Labs ir Kunga vārds, kuru tu pavēstīji.” Un tas nodomāja: “Kāpēc ne? Kaut tik manā laikā būtu miers un drošība.”


text:
Pārējie Hizkijas darbi un visa viņa varenība, un tas, kā viņš taisīja ūdenskrātuvi un ūdensvadu un kā viņš ūdeni novadīja uz pilsētu, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Manase sāka valdīt divpadsmit gadu vecumā, un viņš valdīja Jeruzālemē piecdesmit piecus gadus. Viņa mātes vārds bija Hefcība.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, tāpat kā tās pretīgās tautas, kuras Kungs bija padzinis, Israēla dēliem ienākot.


text:
Viņš atjaunoja augstienes, ko bija nopostījis viņa tēvs Hizkija. Viņš lika celt Baala altāri un darināja tādas ašēras, kādas bija darinājis Israēla ķēniņš Ahābs, kā arī zemojās visam debesu pulkam un kalpoja tiem.


text:
Savu dēlu viņš upurēja ugunī, zīlēja, pareģoja, izsauca mirušo garus, darīja burvestības – viņš darīja daudz netīkama Kungam, viņu sadusmodams.


text:
Ašēras tēlu, kuru bija darinājis, viņš ielika namā, par ko Kungs bija teicis Dāvidam un viņa dēlam Sālamanam: “Šajā namā un Jeruzālemē, kuru es izvēlējos no visām Israēla ciltīm, mans vārds mājos mūžīgi!


text:
Israēla kājai es nelikšu kustēt no zemes, kuru es devu viņu tēviem, ja tie ievēros un pildīs visu, ko es viņiem pavēlēju, un visu bauslību, ko tiem pavēlēja mans kalps Mozus.”


text:
Bet viņi neklausīja! Manase tos pievīla darīt ļaunu, kā darīja citas tautas, kuras Kungs bija iznīdējis, Israēla dēliem ienākot.


text:
“Tādēļ ka Jūdas ķēniņš Manase ir darījis šīs preteklības, kas ļaunākas par visām, ko pirms viņa darījuši amorieši, un ar saviem elkiem licis grēkot arī Jūdai, –


text:
un tādēļ tā saka Kungs, Israēla Dievs: redzi, es likšu nākt pār Jeruzālemi un Jūdu tādam ļaunumam, ka katram, kas to dzirdēs, džinkstēs ausis!


text:
Pār Jeruzālemi es izstiepšu mērauklu tāpat kā pār Samariju un svēršu to kā Ahāba namu! Es izslaucīšu Jeruzālemi kā bļodu – to izslauka un pagriež uz leju!


text:
Es atmetīšu sava īpašuma atlikumu un nodošu tos viņu ienaidnieku rokā. Tie kļūs par laupījumu un guvumu visiem saviem ienaidniekiem.


text:
Tādēļ ka tie ir darījuši to, kas man netīkams, un sadusmojuši mani kopš tās dienas, kad viņu tēvi izgāja no Ēģiptes, līdz šai dienai!”


text:
Manase ne tikai grēkoja, pavedinādams Jūdu darīt to, kas netīkams Kungam, bet arī izlēja varen daudz nevainīgu asiņu, līdz Jeruzāleme tapa pilna no viena gala līdz otram!


text:
Un pārējie Manases darbi un viss, ko viņš darīja, un viņa pastrādātie grēki – vai tad par tiem nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Manase apgūlās pie tēviem un tika apbedīts sava nama dārzā, Uzas dārzā. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Āmons.


text:
Āmons sāka valdīt divdesmit divu gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē divus gadus, un viņa mātes vārds bija Mešullemeta, Hārūca meita, no Jotbas.


text:
Viņš staigāja visus sava tēva ceļus un kalpoja elku tēliem, kuriem bija kalpojis un zemojies viņa tēvs.


text:
bet vienkāršie ļaudis nokāva visus, kas bija sazvērējušies pret ķēniņu Āmonu. Vienkāršie ļaudis iecēla par ķēniņu viņa dēlu Jošijāhu.


text:
Jošijāhu sāka valdīt astoņu gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē trīsdesmit vienu gadu, un viņa mātes vārds bija Jedīda, Adāja meita, no Bockatas.


text:
Viņš darīja to, kas tīkams Kungam, un staigāja visos sava tēva Dāvida ceļos un nenovērsās ne pa labi, ne pa kreisi.


text:
Kad ķēniņam Jošijāhu bija astoņpadsmit gadu, viņš sūtīja rakstvedi Šāfānu, Acaljāhu dēlu, Mešullāma dēla dēlu, uz Kunga namu un sacīja:


text:
“Ej pie augstā priestera Hilkijas un saskaiti naudu, kas ienākusi Kunga namā, ko durvju sargi savākuši no tautas,


text:
un to lai dod Kunga nama darbu pārraugiem, un tie lai dod naudu Kunga nama strādniekiem tempļa plaisu labošanai –


text:
Augstais priesteris Hilkija sacīja rakstvedim Šāfānam: “Es atradu Kunga namā bauslības grāmatu!” Hilkija iedeva grāmatu Šāfānam, un tas to lasīja.


text:
Rakstvedis Šāfāns nāca pie ķēniņa un ziņoja: “Tavi kalpi ņēma naudu, kas bija templī, un deva to Kunga nama darbu pārraugiem.”


text:
Un rakstvedis Šāfāns stāstīja ķēniņam: “Priesteris Hilkija man iedeva kādu grāmatu.” Un Šāfāns to lasīja ķēniņam priekšā.


text:
Tad ķēniņš pavēlēja priesterim Hilkijam un Ahīkāmam, Šāfāna dēlam, Ahboram, Mihas dēlam, rakstvedim Šāfānam un ķēniņa kalpam Asājam:


text:
“Ejiet un iztaujājiet Kungu manis, tautas un visas Jūdas dēļ par atrastās grāmatas vārdiem, jo Kunga dusmas ir lielas – tās ir iedegušās pret mums, jo mūsu tēvi nav pildījuši šīs grāmatas vārdus un nav darījuši visu, kas tajā mums sacīts!”


text:
Tad priesteris Hilkija, Ahīkāms, Ahbors, Šāfāns un Asāja gāja pie pravietes Huldas, tērpu pārziņa Šallūma, Tikvas dēla, Harhasa dēla dēla sievas – viņa dzīvoja Jeruzālemes nomalē, – un tie runāja ar viņu.


text:
tā saka Kungs: redzi, ļaunums nāks pār šo vietu un tās iemītniekiem. Notiks viss, par ko Jūdas ķēniņš lasīja šajā grāmatā!


text:
Tas būs tāpēc, ka tie mani atmeta un kvēpināja citiem dieviem, mani sadusmodami ar visiem savu roku darinājumiem. Manas dusmas ir iedegušās pret šo vietu, un tās neapdzisīs!


text:
Tā sakiet Jūdas ķēniņam, kurš jūs sūtīja iztaujāt Kungu: tā saka Kungs, Israēla Dievs, par to, ko tu dzirdēji:


text:
tāpēc, ka tava sirds ir jūtīga un tu zemojies Kunga priekšā, dzirdēdams viņa vārdus par šo vietu, tās iemītniekiem, visām šausmām un lāstu, un tu saplēsi savas drānas un raudāji manā priekšā, – tāpēc es tevi uzklausu, saka Kungs.


text:
Redzi, tādēļ es tevi piepulcināšu tēviem un mierā tevi guldīs kapā, tavas acis neredzēs visu ļaunumu, kam es likšu nākt pār šo vietu!” Šos vārdus viņi atstāstīja ķēniņam.


text:
Ķēniņš devās uz Kunga namu un kopā ar viņu visi Jūdas vīri un visi Jeruzālemes iemītnieki, priesteri, pravieši un visa tauta no maza līdz lielam. Viņš tiem lasīja priekšā Kunga namā atrastās derības grāmatas vārdus.


text:
Ķēniņš stāvēja uz paaugstinājuma un Kunga priekšā noslēdza derību, solīdams, ka no visas sirds un dvēseles sekos Kungam, pildīs viņa baušļus, viņa liecības un viņa likumus, ievērodams šajā grāmatā rakstītos derības vārdus. Visa tauta saistījās derībā.


text:
Ķēniņš pavēlēja augstajam priesterim Hilkijam un virspriesteriem, un durvju sargiem iznest ārā no Kunga tempļa visas Baalam, Ašērai un debesu pulkiem taisītās lietas un sadedzināt tās ārpus Jeruzālemes Kidronas laukos, un pelnus nest uz Bēteli.


text:
Viņš atcēla elku priesterus, kurus Jūdas ķēniņi bija iecēluši kvēpināt Jūdas pilsētu augstienēs un visapkārt Jeruzālemei, kvēpināt Baalam, saulei un mēnesim, zvaigznājiem un visiem debesu pulkiem.


text:
Viņš lika, lai no Kunga nama prom no Jeruzālemes uz Kidronas ieleju aiznes Ašēru un sadedzina to Kidronas ielejā. Viņš lika to saberzt pīšļos un pīšļus izkaisīt pār vienkāršo ļaužu kapiem.


text:
Viņš lika sanākt no Jūdas pilsētām visiem priesteriem un no Gebas līdz Bēršebai sagānīja augstieņu altārus, kuros priesteri bija kvēpinājuši. Viņš noplēsa augstieņu altārus pie vārtiem – pilsētas augstmaņa Jozuas pievārtē. Tās atradās pilsētas vārtu kreisajā pusē.


text:
Kaut arī augstieņu priesteri nedrīkstēja nākt pie Kunga altāra Jeruzālemē, tie ēda neraudzēto maizi kopā ar saviem brāļiem.


text:
Viņš sagānīja Tofetu, kas bija Ben-Hinnomas ielejā, lai neviens neupurētu ugunī savu dēlu vai meitu Moleham.


text:
Viņš lika aizvākt zirgus, kurus Jūdas ķēniņi bija nolikuši par godu saulei pie einuha Netan-Meleha istabas, kas bija pie Kunga nama ieejas, un sadedzināja ugunī saules ratus.


text:
Altārus uz Āhāza augšistabas jumta, kurus bija darinājis Jūdas ķēniņš, un Manases darinātos altārus, kas bija abos Kunga nama pagalmos, ķēniņš noplēsa un to atliekas steigšus izmeta Kidronas ielejā.


text:
Ķēniņš Jošijāhu sagānīja arī augstieņu altārus Jeruzālemes apkārtnē, pa labi no Samaitāšanas kalna – tās Israēla ķēniņš Sālamans bija cēlis sidoniešu preteklībai Aštartei, moābiešu preteklībai Kemošam un amoniešu riebeklībai Milkomam.


text:
Arī altāri Bēteles augstienē, ko bija darinājis Jārobāms, Nebāta dēls, kurš lika grēkot Israēlam, – arī to altāri un augstieni viņš noplēsa, nodedzināja augstienes namu un saberza pīšļos! Viņš sadedzināja Ašēru!


text:
Tad Jošijāhu pagriezās un ieraudzīja kalnā kapenes. Viņš sūtīja ņemt kaulus no kapenēm un sadedzināja tos altārī – tā viņš to sagānīja pēc Kunga vārda, ko bija sacījis Dieva vīrs, kas šīs lietas pasludināja.


text:
Tad viņš sacīja: “Kas tas par kapakmeni, ko es tur redzu?” Tās pilsētas vīri viņam teica: “Tas ir tā Dieva vīra kaps, kurš šeit atnāca no Jūdas un pasludināja visu, ko tu izdarīji ar Bēteles altāri.”


text:
Ķēniņš teica: “Lai viņš dus mierā, un neviens lai neaiztiek viņa kaulus!” Tā tie izglāba viņa kaulus un tā pravieša kaulus, kurš bija nācis no Samarijas.


text:
Jošijāhu lika nojaukt arī visus Samarijas pilsētu augstieņu namus, ko bija cēluši Israēla ķēniņi, lai sadusmotu Kungu. Viņš visu darīja tāpat kā Bētelē.


text:
Viņš nokāva uz altāriem visus augstieņu priesterus, kas tur bija, un sadedzināja uz tiem cilvēku kaulus, pēc tam viņš atgriezās Jeruzālemē.


text:
Ķēniņš pavēlēja visai tautai: “Sviniet Kungam, savam Dievam, Pashas svētkus, kā rakstīts šajā derības grāmatā!”


text:
Jo tādi Pashas svētki kā šie nebija svinēti kopš soģu laika, kad tie Israēlā sprieda tiesu, – ne Israēla, ne Jūdas ķēniņu laikā.


text:
Arī garu izsaucējus, zintniekus, mājas dieviņus, elkus un visas preteklības, kas tika redzētas Jūdas zemē un Jeruzālemē, Jošijāhu iznīcināja, lai nostiprinātu bauslības vārdus, kas bija rakstīti grāmatā, ko priesteris Hilkija atrada Kunga namā.


text:
Pirms viņa nav bijis līdzīga ķēniņa, kurš tā būtu pievērsies Kungam no visas sirds, visas dvēseles un visa spēka pēc Mozus bauslības. Arī pēc viņa vairs nav bijis tāda kā viņš.


text:
Tomēr Kungs neatkāpās no savas lielās dusmības, ar kādu bija iededzies pret Jūdu, jo Manase viņu bija sadusmojis.


text:
Kungs bija teicis: “Arī Jūdu es atgrūdīšu no sevis, kā atgrūdu Israēlu, un es atmetīšu šo pilsētu, kuru izvēlējos, – Jeruzālemi un templi, par kuru es sacīju: tur mājos mans vārds!”


text:
Pārējie Jošijāhu darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Viņa dienās Ēģiptes ķēniņš faraons Neho devās pret Asīrijas ķēniņu pie Eifrātas upes. Ķēniņš Jošijāhu devās cīnīties ar to, bet tas viņu nonāvēja, kad tie sastapās pie Megido.


text:
Viņa kalpi to mirušu aizveda no Megido, nogādāja Jeruzālemē un apbedīja viņa kapenēs. Tad vienkāršie ļaudis ņēma Jošijāhu dēlu Jehoāhāzu un svaidīja par ķēniņu tēva vietā.


text:
Jehoāhāzs sāka valdīt divdesmit trīs gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē trīs mēnešus, un viņa mātes vārds bija Hamūtala, Jeremijas meita, no Libnas.


text:
Faraons Neho viņu sagūstīja Riblā, Hamāta zemē, lai tas nevaldītu Jeruzālemē, un uzlika zemei nodevas – simts talantus sudraba un talantu zelta.


text:
Jošijāhu vietā faraons Neho par ķēniņu iecēla viņa dēlu Eljākīmu un pārdēvēja viņa vārdu par Jehojākīmu. Jehoāhāzu viņš ņēma līdzi uz Ēģipti, un viņš nomira tur.


text:
Jehojākīms faraonam deva sudrabu un zeltu. Viņš uzlika zemei nodevu, lai pēc faraona pavēles nomaksātu naudu, – katrs maksāja, kā bija novērtēts. Viņš izspieda no vienkāršiem ļaudīm sudrabu un zeltu, lai dotu to faraonam Neho.


text:
Jehojākīms sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē vienpadsmit gadus. Viņa mātes vārds bija Zebūda, Pedāja meita, no Rūmas.


text:
Viņa laikā uzbruka Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars. Jehojākīms trīs gadus bija viņa kalps, bet tad viņš pret to sacēlās.


text:
Un Kungs sūtīja pret viņu kaldiešu, aramiešu, moābiešu un amoniešu pulkus. Viņš tos sūtīja pret Jūdu, lai to izdeldētu, – pēc Kunga vārda, ko viņš bija runājis caur saviem kalpiem, praviešiem.


text:
Arī nevainīgo asiņu dēļ, ko tas bija izlējis tā, ka Jeruzāleme bija pilna nevainīgu asiņu, – Kungs to negribēja piedot.


text:
Pārējie Jehojākīma darbi un viss, ko viņš darīja, – vai tad par to nav rakstīts Jūdas ķēniņu Laiku grāmatā?


text:
Ēģiptes ķēniņš turpmāk vairs negāja ārpus savas zemes, jo Bābeles ķēniņš bija atņēmis visu, kas piederēja Ēģiptes ķēniņam, – no Ēģiptes ielejas līdz Eifrātas upei.


text:
Jehojāhīns sāka valdīt astoņpadsmit gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē trīs mēnešus. Viņa mātes vārds bija Nehušta, Elnātāna meita, no Jeruzālemes.


text:
Jūdas ķēniņš Jehojāhīns izgāja ārā pie Bābeles ķēniņa – viņš un viņa māte, viņa kalpi, augstmaņi un einuhi. Bābeles ķēniņš saņēma viņus gūstā savas valdīšanas astotajā gadā.


text:
Viņš lika ņemt visus Kunga nama dārgumus un ķēniņa nama dārgumus un izplēsa visas zelta lietas, ko Kunga templim bija darinājis Israēla ķēniņš Sālamans, kā Kungs to bija teicis.


text:
Viņš ņēma gūstā visu Jeruzālemi, visus augstmaņus un stipros vīrus – desmit tūkstošus gūstekņu un visus amatniekus un kalējus. Viņš neatstāja tur nevienu, tikai vienkāršos trūcīgos ļaudis.


text:
Nebūkadnecars aizveda trimdā uz Bābeli Jehojāhīnu, ķēniņa māti un ķēniņa sievas, viņa einuhus un zemes pārvaldniekus – tos viņš aizveda gūstā uz Bābeli no Jeruzālemes –


text:
un arī visus karavīrus, septiņus tūkstošus, tūkstoti amatnieku un kalēju – tie visi bija stipri un varēja doties karā, tāpēc Bābeles ķēniņš tos aizveda gūstā uz Bābeli.


text:
Viņa vietā Bābeles ķēniņš iecēla par ķēniņu viņa tēvoci Matanju un pārdēvēja viņa vārdu par Cedekiju.


text:
Cedekija sāka valdīt divdesmit viena gada vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē vienpadsmit gadus. Viņa mātes vārds bija Hamūtala, Jeremijas meita, no Libnas.


text:
Ar Jeruzālemi un Jūdu tā notika Kunga dusmu dēļ, jo viņš tās atstūma no sevis. Vēlāk Cedekija sacēlās pret Bābeles ķēniņu.


text:
Viņa valdīšanas devītajā gada desmitajā mēnesī, mēneša desmitajā dienā pret Jeruzālemi nāca Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars ar visu savu karaspēku, aplenca to un cēla tai visapkārt valni.


text:
Pilsētas mūri bija izlauzti. Naktī visi karavīri bēga pa vārtu ceļu starp abiem mūriem pie ķēniņa dārza, jo visapkārt pilsētai bija kaldieši, – tie bēga pa klajumu ceļu.


text:
Kaldiešu karaspēks dzinās pakaļ ķēniņam un panāca viņu Jērikas klajumos, kad viss viņa karaspēks no viņa bija aizklīdis.


text:
Cedekijas dēlus nokāva viņa acu priekšā un tad izdūra Cedekijam acis. Viņu sasēja ar divām vara važām un aizveda uz Bābeli.


text:
Piektā mēneša septītajā dienā, Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara deviņpadsmitajā valdīšanas gadā, uz Jeruzālemi devās Bābeles ķēniņa kalps, sardzes virsnieks Nebūzaradāns.


text:
Viņš nodedzināja Kunga namu un ķēniņa namu, un visus Jeruzālemes namus – viņš nodedzināja ar uguni katru lielāku namu.


text:
Atlikušo tautu, kas bija palikusi pilsētā, un bēgļus, kas bija aizbēguši pie Bābeles ķēniņa, un atlikušos strādniekus sardzes virsnieks Nebūzaradāns aizveda trimdā.


text:
Kaldieši salauza gabalos Kunga nama vara stabus un pamatnes, un vara jūru, kas bija Kunga namā. Varu tie aizveda uz Bābeli.


text:
abus stabus, vara jūru un pamatnes, ko Sālamans bija darinājis Kunga namam. Visus vara traukus ne nosvērt nevarēja!


text:
Viena staba augstums bija astoņpadsmit olektis, un uz tā atradās vara kapitelis, kapiteļa augstums bija trīs olektis, visapkārt kapitelim bija tīklojums un granātāboli – viss no vara! Otrs stabs bija tāds pats kā šis, ar tīklojumu.


text:
No pilsētas viņš ņēma vienu einuhu, kurš bija karavīru uzraugs, piecus vīrus, ķēniņa padomniekus, kas bija pilsētā, un karaspēka virspavēlnieka rakstvedi, kurš pulcēja vienkāršos ļaudis karam, un sešdesmit vīrus no vienkāršajiem ļaudīm, kas bija pilsētā.


text:
Bābeles ķēniņš tos nokāva, viņš nonāvēja tos pie Riblas Hamāta zemē. Visus jūdus aizveda trimdā – projām no viņu zemes. Gedaljāhu


text:
Valdīt pār atlikušo tautu Jūdas zemē, ko tur bija atstājis Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars, viņš iecēla Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, Šāfāna dēla dēlu.


text:
Kad visi karaspēka virsnieki un viņu vīri uzzināja, ka Bābeles ķēniņš iecēlis par uzraugu Gedaljāhu, uz Micpu pie Gedaljāhu gāja Ismaēls, Netanjas dēls, Jehohānāns, Kārēha dēls, Serāja, netofātieša Tanhumeta dēls, un Jaazanja, maahietis, – viņi un viņu vīri.


text:
Gedaljāhu zvērēja viņiem un viņu vīriem: “Nebaidieties no kaldiešu kalpiem, dzīvojiet savā zemē un kalpojiet Bābeles ķēniņam, tad jums klāsies labi!”


text:
Bet septītajā mēnesī nāca Ismaēls, Netanjas dēls, Elīšāmas dēla dēls, no ķēniņa dzimtas, un desmit vīri kopā ar viņu – tie kāva Gedaljāhu, un viņš nomira, tāpat arī jūdus un kaldiešus, kas bija kopā ar viņu Micpā.


text:
Tad cēlās visa tauta, no maza līdz lielam, un arī karaspēka virsnieki, un visi devās uz Ēģipti, jo viņi baidījās no kaldiešiem.


text:
Trīsdesmit septītajā Jūdas ķēniņa Jehojāhīna gūsta gadā, divpadsmitajā mēnesī, divdesmit septītajā mēneša dienā Bābeles ķēniņš Evīl-Mrodahs savā pirmajā valdīšanas gadā atbrīvoja Jūdas ķēniņu Jehojāhīnu no cietuma.


text:
Ēbers bija tēvs diviem dēliem – pirmā vārds bija Pelegs, tādēļ ka viņa laikā tika dalīta zeme, bet otra brāļa vārds bija Joktāns.


text:
Ābrahāma blakussievas Ketūras dēli – viņa dzemdēja Zimrānu, Jokšānu, Medānu, Midjānu, Jišbāku, Šūhu. Jokšāna dēli bija Šeba un Dedāns.


text:
Šie ķēniņi valdīja Edoma zemē, pirms vēl Israēlā valdīja ķēniņš Bela, Beora dēls, viņa pilsētas vārds bija Dinhāba.


text:
Hūšāms nomira, un viņa vietā sāka valdīt Hadads, Bedada dēls, kurš sakāva Midjānu Moāba klajumos. Viņa pilsētas vārds bija Avīta.


text:
Kad nomira Baal-Hānāns, viņa vietā sāka valdīt Hadads. Viņa pilsētas vārds bija Pāu, viņa sievas vārds bija Mehētabēla, Matrēda meita, Mē-Zahāba mazmeita.


text:
Jūdas dēli ir Gērs, Onāns, Šēla – šos trīs viņam dzemdēja kanaāniete Šūas meita. Jūdas pirmdzimtais Gērs darīja to, kas netīkams Kungam, un viņš lika tam mirt.


text:
Kālebam, Hecrona dēlam, bija bērni no viņa sievām Azūbas un Jerīotas. Šie ir viņas dēli – Jēšers, Šobābs un Ardons.


text:
Pēc tam Hecrons gāja pie Gileāda tēva Māhīra meitas, viņš to apņēma sešdesmit gadu vecumā, un tā viņam dzemdēja Segūbu.


text:
Gešūrs un Arāms tiem atņēma Jaīru un tās ciemus, Kenātu un tās ciemus, sešdesmit pilsētas. Šie visi ir Māhīra, Gileāda tēva, dēli.


text:
Jerahmeēla brāļa Kāleba dēli bija – Mēša, pirmdzimtais, viņš ir Zīfas tēvs, viņa dēls ir Mārēša, Hebrona tēvs.


text:
un no Kirjat-Jeārīma dzimtas – jitrieši, pūtieši, šūmieši un mišrāieši, no šiem ir cēlušies corieši un eštaolieši.


text:
un arī tās rakstvežu dzimtas, kas dzīvoja Jaabēcā, – tīrieši, šimātieši, sohoieši – tie ir kēnieši, kas cēlušies no Hammata, Rēhāba nama tēva.


text:
Šie ir Dāvida dēli, kas viņam tika dzemdēti Hebronā: pirmdzimtais Amnons – no jizreēlietes Ahīnoamas, otrs Daniēls – no karmelietes Abīgailas,


text:
Hebronā viņam dzemdēja sešus dēlus, tur viņš valdīja septiņus gadus un sešus mēnešus, bet Jeruzālemē viņš valdīja trīsdesmit trīs gadus.


text:
Šos četrus Jeruzālemē viņam dzemdēja Batšeba, Ammiēla meita, – tie ir Šima, Šobābs, Nātāns un Sālamans.


text:
Šobāla dēls bija Reāja, viņš bija Jahata tēvs, Jahats bija Ahūmaja un Lahada tēvs. Šī ir coriešu dzimta.


text:
Penuēls bija Gdoras tēvs, Ezers bija Hūšas tēvs. Šie ir Hūra, Efrāta pirmdzimtā, Betlēmes tēva, dēli.


text:
Jaabēcs bija godājamākais no brāļiem, viņa māte tam deva vārdu Jaabēcs, sacīdama: “Sāpēs es viņu dzemdēju!”


text:
Jaabēcs piesauca Israēla Dievu, sacīdams: “Svētī mani bagātīgi un paplašini manas robežas, lai tava roka ir ar mani – sargi mani no ļauna, lai nesāp mana sirds!” Un Dievs lika notikt tam, ko viņš lūdza.


text:
Meonotajs bija Ofras tēvs, un Serāja bija Joāba tēvs, kas bija Gē-Harašīma tēvs, jo tie bija amatnieki.


text:
Ezras dēli – Jeters, Mereds, Ēfers un Jālons. Viņa ieņēma Mirjāmu, Šammaju un Jišbahu, Eštmo tēvu, –


text:
viņa sieva, kas bija jūdiete, dzemdēja Jeredu, Gdoras tēvu, un Heberu, Soho tēvu, un Jekūtiēlu, Zānoha tēvu. Šie ir faraona meitas Bitjas, kuru apprecēja Mereds, dēli.


text:
Šēlas, Jūdas dēla, dēli – Gērs, Lēha tēvs, un Lada, Mārēša tēvs, kā arī linu darinātāju dzimtas no Bēt-Ašbes,


text:
un Jokīms un Kozēbas vīri, Joāšs un Sārāfs, kuri pārvaldīja Moābu un atgriezās Betlēmē – pēc seniem nostāstiem.


text:
Šimī bija sešpadsmit dēli un sešas meitas, bet viņa brāļiem nebija daudz dēlu, un arī visa dzimta nepieauga tādā skaitā kā Jūdas dēli.


text:
Bēt-Markabotā, Hacar-Sūsā, Bēt-Birī un Šaaraimā. Šīs bija viņu pilsētas līdz Dāvida valdīšanas sākumam.


text:
Viņiem piederēja visi ciemi pie šīm pilsētām līdz Baalai. Tās ir vietas, kur viņi dzīvoja, un viņiem bija uzrakstīti cilts raksti –


text:
Viņi atrada leknas un labas ganības, zeme bija ļoti plaša, klusa un mierīga. Pirms tam tur bija dzīvojuši Hāma dēli.


text:
Šie, kuru vārdi ir uzrakstīti, nāca Jūdas ķēniņa Hizkijas laikā un izkāva turienes hāmiešu un māoniešu apmetnes, un tos iznīcināja. Tālab līdz šai dienai viņi dzīvo to vietā, jo tur viņiem ir ganības.


text:
Pieci simti vīru no Šimona dēliem devās uz Seīra kalnu, un viņu vadītāji bija Pelatja, Naarja, Refāja un Uziēls, Jišī dēli.


text:
Israēla pirmdzimtā, Rūbena, dēli – viņš bija pirmdzimtais, bet, tādēļ ka bija apgānījis sava tēva gultu, pirmdzimtība tika atdota Israēla dēla Jāzepa dēliem, taču cilts rakstos viņš nebija ierakstīts pirmais,


text:
jo Jūda kļuva stiprākais starp saviem brāļiem un no tā cēlās valdnieks, bet pirmdzimtība piederēja Jāzepam.


text:
viņa dēls Beēra, kuru Asīrijas ķēniņš Tiglat-Pilēsers aizveda trimdā, viņš bija Rūbena dzimtas augstmanis.


text:
Austrumos viņš dzīvoja līdz tuksneša malai, šaipus Eifrātas upes, jo viņa lopi bija savairojušies Gileāda zemē.


text:
Saula laikā viņi karoja ar hagriešiem, un tie krita no viņu rokas. Viņi dzīvo to teltīs visā Gileādas austrumu pusē.


text:
Šie bija Abīhaila dēli – viņš bija Hūrī dēls, Jāroha dēls, Gileāda dēls, Mihaēla dēls, Ješīšaja dēls, Jahdo dēls, Būza dēls.


text:
Rūbena un Gāda dēli un puse Manases cilts karotāju, kas apmācīti kaujā nest vairogu un zobenu un šaut ar loku, bija četrdesmit četri tūkstoši septiņi simti sešdesmit.


text:
viņi piesauca Dievu un kaujā saņēma palīdzību pret hagriešiem un pret visiem, kas bija kopā ar tiem, – tos nodeva viņu rokā! Dievs paklausīja lūgšanu, jo viņi tam uzticējās.


text:
Viņi paņēma hagriešu ganāmpulkus – piecdesmit tūkstošus kamieļu, divi simti piecdesmit tūkstošus avju, divus tūkstošus ēzeļu, kā arī simts tūkstošus dzīvu palikušo cilvēku,


text:
jo nokauto bija daudz, tie krita, tas bija Dieva karš! Israēlieši dzīvoja viņu zemē, līdz tika aizvesti trimdā.


text:
Puse Manases cilts dēlu dzīvoja zemēs no Bāšānas līdz Baal-Hermonam, Senīram un Hermona kalnam, un viņu kļuva ļoti daudz.


text:
Šie ir cilts tēvi: Ēfers, Jišī, Elīēls, Azriēls, Jeremija, Hodavja un Jahdiēls, vareni spēkavīri, slaveni vīri, tēvu namu galvenie.


text:
Bet viņi grēkoja pret savu tēvu Dievu un maukoja ar tās zemes tautu dieviem – šīs tautas Dievs iznīcināja Israēla priekšā!


text:
Tad Israēla Dievs samusināja Asīrijas ķēniņu Pūlu, tas ir, Asīrijas ķēniņu Tiglat-Pilēseru, un viņš aizveda trimdā Rūbena, Gāda un pusi Manases cilts. Viņš tos aizveda uz Hlahu, Hāboru, Hāru, līdz Gozānas upei, kur tie mīt līdz šai dienai.


text:
Viņi kalpoja Saiešanas telts priekšā ar dziesmām, līdz Sālamans uzcēla Kunga namu Jeruzālemē. Viņi kalpoja noteiktā kārtībā.


text:
Šie ir tie, kas kalpoja kopā ar saviem dēliem: no kehātiešu dēliem – dziedātājs Hēmāns, Joēla dēls, Samuēla dēls,


text:
Ārons un viņa dēli upurēja uz sadedzināmo upuru altāra un kvēpināšanas altāra, veica visus darbus svētumu svētumā, lai izlīgtu par Israēla grēkiem, kā to pavēlējis Dieva kalps Mozus.


text:
Šīs ir viņu dzīvesvietas un viņu apmetņu robežas, jo Ārona dēliem, kehātiešu dzimtai, krita pirmā loze.


text:
Ārona dēliem deva patvēruma pilsētas: Hebronu un Libnu ar to ganībām, Jatīru un Eštmo ar to ganībām,


text:
No Benjāmina cilts zemes: Gebu ar tās ganībām, Ālemetu ar tās ganībām, Anātotu ar tās ganībām. Pavisam viņiem piederēja trīspadsmit pilsētas citu dzimtu robežās.


text:
Gēršoma dēliem, pēc viņu dzimtām, Bāšānā deva trīspadsmit pilsētas no Jisašhara, Ašēra, Naftālī un Manases ciltīm.


text:
un no puses Manases cilts: Ānēru ar tās ganībām, kā arī Bileāmu ar tās ganībām. Tās deva pārējām Kehāta dēlu dzimtām.


text:
Gēršoma dēliem, pēc viņu dzimtām, no puses Manases cilts Bāšānā deva Golānu ar tās ganībām, Aštārotu ar tās ganībām,


text:
No Naftālī cilts: Kedešu Galilejā ar tās ganībām, Hammonu ar tās ganībām, Kirjataimu ar tās ganībām.


text:
Viņpus Jardānas pie Jērikas, Jardānas austrumkrastā, no Rūbena cilts: Beceru tuksnesī ar tās ganībām, Jahacu ar tās ganībām,


text:
Tolas dēli bija Uzī, Refāja, Jeriēls, Jahmajs, Jibsāms un Samuēls, Tolas tēvu namu galvenie – vareni spēkavīri savās paaudzēs. Dāvida laikā to skaits bija divdesmit divi tūkstoši seši simti.


text:
Uzī dēls bija Jizrahja, un Jizrahjas dēli bija Mihaēls, Obadja, Joēls un Jišija, šie pieci bija galvenie.


text:
Viņu paaudze, pēc tēvu dzimtām, pieauga par varenu karapulku – trīsdesmit seši tūkstoši, jo viņiem bija daudz sievu un dēlu.


text:
Viņu brāļi visās Jisašhara dzimtās, vareni spēkavīri, bija astoņdesmit septiņi tūkstoši, ierakstīti cilts rakstos.


text:
Belas dēli bija Ecbons, Uzī, Uziēls, Jerīmots un Īrs, pieci tēvu namu galvenie, vareni spēkavīri, ierakstīti cilts rakstos bija divdesmit divi tūkstoši trīsdesmit četri.


text:
Behera dēli bija Zmīra, Joāšs, Elīezers, Eljoēnajs, Omrī, Jeremots, Abija, Anātots un Ālemets, šie visi bija Behera dēli.


text:
Tie savā paaudzē bija tēvu namu galvenie, vareni spēkavīri, ierakstīti cilts rakstos bija divdesmit tūkstoši divi simti.


text:
Jedīaēla dēls bija Bilhāns, Bilhāna dēli bija Jeūšs, Benjāmins, Ēhūds, Kanaāns, Zētāns, Taršīšs un Ahīšahars.


text:
Visi šie bija Jedīaēla dēli, tēvu namu galvenie, vareni spēkavīri – karā gāja septiņpadsmit tūkstoši divi simti.


text:
Māhīrs ņēma sev par sievu Hupīma un Šupīma māsu, kuras vārds bija Maaha. Otra dēla vārds bija Celofhāds, viņam bija tikai meitas.


text:
Māhīra sieva Maaha dzemdēja dēlu un deva tam vārdu Perešs, un viņa brāļa vārds bija Šerešs, viņa dēli bija Ūlāms un Rekems.


text:
Efraima dēli: Šūtelahs, un viņa dēls Bereds, un viņa dēls Tahats, un viņa dēls Elāda, un viņa dēls Tahats,


text:
un viņa dēls Zābāds, un viņa dēls Šūtelahs. Ezeru un Elādu nokāva Gatas vīri, tās zemes iedzimtie, jo viņi bija nākuši lejā atņemt tiem lopus.


text:
Un viņš gāja pie savas sievas, tā kļuva grūta un dzemdēja dēlu, un viņš nosauca to vārdā Berīa, jo ļaunums bija nācis pār viņa namu.


text:
Viņu īpašumi un dzīvesvietas bija Bētele un tās ciemi, uz austrumiem Naara un uz rietumiem Gezera un Šehema ar tās ciemiem līdz Ajai un tās ciemiem.


text:
Un pie Manases dēlu robežas – Bēt-Šeāna un tās ciemi, Taanaha un tās ciemi, Megido un tās ciemi, Dora un tās ciemi. Tajos dzīvoja Israēla dēla Jāzepa dēli.


text:
Visi šie bija Ašēra dēli, galvenie tēvu namos, vareni spēkavīri, augstdzimuši vadoņi savos cilts rakstos. Karotāju skaits bija divdesmit seši tūkstoši.


text:
Šaharaimam Moāba zemē pēc tam, kad viņš bija aizraidījis savas sievas Hūšīmu un Baāru, dzima pēcnācēji.


text:
Ācēlam bija seši dēli, un šie ir viņu vārdi: Azrīkāms, Bohrū, Ismaēls, Šearja, Obadja un Hānāns. Šie visi bija Ācēla dēli.


text:
Ūlāma dēli bija vareni spēkavīri, loka šāvēji, un tiem bija daudz dēlu un dēlu dēlu – simts piecdesmit! Visi tie bija Benjāmina dēli.


text:
Viss Israēls tika ierakstīts cilts rakstos, redzi, tie tika ierakstīti Israēla ķēniņu grāmatā. Un Jūdu aizveda trimdā uz Bābeli viņu neuzticības dēļ.


text:
Pirmie iemītnieki savos īpašumos, savās pilsētās, bija israēlieši – priesteri, levīti un tempļa kalpotāji.


text:
Jibneja, Jerohāma dēls, un Ēla, Uzī dēls, Mihrī dēls un Mešullāms, Šefatjas dēls, Reuēla dēls, Jibnījas dēls,


text:
un viņu brāļi pēc to dzimtām, kopā deviņi simti piecdesmit seši. Visi šie vīri bija galvenie tēvu namos.


text:
Adāja, Jerohāma dēls, Pašhūra dēls, Malkijas dēls, un Masajs, Adiēla dēls, Jahzēra dēls, Mešullāma dēls, Mešillēmota dēls, Immēra dēls.


text:
Un viņu brāļi, galvenie tēvu namos, kopā tūkstotis septiņi simti sešdesmit vareni spēkavīri, Kunga nama darbu veicēji.


text:
Obadja, Šemajas dēls, Gālāla dēls, Jedūtūna dēls. Berehja, Āsas dēls, Elkānas dēls, viņš dzīvoja Netofātas ciematos.


text:
Šallūms, Kores dēls, Ebjāsāfa dēls, Koraha dēls, un viņa brāļi no tēva nama, korahieši, bija atbildīgi par durvju sargu darbu Saiešanas teltī, un viņu tēvi bija Kunga nometnes ieejas sargi.


text:
Kopā par vārtu sargiem tika izvēlēti divi simti divpadsmit. Viņi bija ierakstīti cilts rakstos savos ciematos. Dāvids un redzētājs Samuēls tiem uzticējās un iecēla viņus šajā amatā.


text:
Tie bija uzticīgi – četri spēcīgi vārtu sargi no levītiem, viņi bija atbildīgi par Dieva nama telpām un dārgumu krātuvēm.


text:
Daži no viņiem bija atbildīgi par kalpošanas piederumiem – noteiktā skaitā tos ienesa un tādā pašā skaitā tos aiznesa.


text:
Un daži tika iecelti, lai būtu atbildīgi par traukiem un svētlietām, smalkajiem miltiem, vīnu, eļļu, vīraku un smaržvielām.


text:
Levī tēva nama galvenie, dziedātāji, kas dzīvoja tempļa istabās, bija atbrīvoti no pārējās kalpošanas, dienām un naktīm aizņemti ar savu darbu.


text:
Miklots bija Šimāma tēvs. Arī viņi dzīvoja kopā ar saviem radiem, netālu no saviem brāļiem Jeruzālemē.


text:
Nērs bija Kīša tēvs, un Kīšs bija Saula tēvs, un Sauls bija Jonatāna, Malkī-Šūas, Abīnādāva un Ešbaala tēvs.


text:
Ācēlam bija seši dēli, un šie ir viņu vārdi: Azrīkāms, Bohrū, Ismaēls, Šearja, Obadja un Hānāns, šie ir Ācēla dēli.


text:
Filistieši cieši sekoja Saulam un viņa dēliem. Filistieši nokāva Jonatānu, Abīnādāvu un Malkī-Šūu – Saula dēlus.


text:
Tad Sauls sacīja savam ieroču nesējam: “Izvelc savu zobenu un nodur mani, lai nenāk šie neapgraizītie un neizsmej mani.” Bet viņa ieroču nesējs nespēja to izdarīt, jo ļoti baidījās. Tad Sauls ņēma zobenu un krita uz tā.


text:
Visi Israēla vīri redzēja, kas notiek ielejā – ka viņi bēg, ka Sauls un viņa dēli ir miruši, tāpēc tie pameta savas pilsētas un bēga, bet filistieši nāca un apmetās tajās.


text:
Nākamajā dienā, kad filistieši nāca aplaupīt nokautos, tie atrada Saulu un viņa dēlus kritušus Gilboas kalnā.


text:
Tie viņu izģērba, paņēma viņa galvu un ieročus un sūtīja tos visapkārt pa filistiešu zemi kā prieka vēsti viņu elkiem un tautai.


text:
cēlās visi stiprie vīri, paņēma Saula un viņa dēlu miesas, atnesa tās uz Jābēšu un apbedīja viņu kaulus zem terebintes koka Jābēšā, un gavēja septiņas dienas.


text:
Tā Sauls nomira, būdams neuzticīgs Kungam, neklausīdams Kunga vārdam, turklāt viņš bija iztaujājis mirušo garu izsaucēju,


text:
Tad viss Israēls sapulcējās pie Dāvida Hebronā un sacīja: “Redzi, mēs esam no tava kaula un tavas miesas!


text:
Gan vakar, gan aizvakar, gan tad, kad Sauls bija ķēniņš, tu esi vadījis Israēlu, un Kungs, tavs Dievs, tev ir sacījis: tu ganīsi manu tautu Israēlu un kļūsi valdnieks manai tautai, Israēlam!”


text:
Tad visi Israēla vecajie nāca pie ķēniņa uz Hebronu, un Hebronā Dāvids noslēdza ar tiem derību Kunga priekšā, un tie svaidīja Dāvidu par Israēla ķēniņu, kā Kungs bija sacījis Samuēlam.


text:
Jebūsas iedzīvotāji sacīja Dāvidam: “Tu šeit neienāksi!” Bet Dāvids ieņēma Ciānas cietoksni, tā ir Dāvida pilsēta.


text:
Un Dāvids sacīja: “Kurš pirmais uzbruks jebūsiešiem, tas būs vadonis un pavēlnieks!” Pirmais augšā uzkāpa Joābs, Cerūjas dēls, un viņš kļuva par virspavēlnieku.


text:
Šie ir Dāvida varonīgo vīru pavēlnieki, kas atbalstīja viņa valsti kopā ar visu Israēlu, lai viņš valdītu, kā Kungs bija teicis par Israēlu.


text:
Šie ir Dāvida varoņi: Jāšābāms, Hahmonī dēls, pavēlnieks trīsdesmit vīriem, viņš vadīja savu šķēpu pret trīs simtiem un nokāva tos vienā reizē!


text:
Viņš bija kopā ar Dāvidu Pas-Dammīmā, kad filistieši pulcējās karam, un tur bija miežu lauks, un tauta bēga no filistiešiem,


text:
bet viņš nostājās lauka vidū, pasargāja viņus, kaudams filistiešus! Kungs viņus izglāba, dāvāja varenu glābiņu!


text:
Trīs no trīsdesmit vadoņiem nāca lejā pie Dāvida, uz klinti pie Adullāma alas. Filistiešu nometne bija uzcelta Refāiešu ielejā.


text:
Tad tie trīs izlauzās cauri filistiešu nometnei un pasmēla ūdeni no Betlēmes akas, kas pie vārtiem, viņi to ņēma un atnesa Dāvidam. Bet Dāvids negribēja to dzert, viņš izlēja Kungam


text:
un teica: “Mans Dievs, pasargi, ka es tā darītu! Vai man jādzer šo vīru asinis un dzīvība? Viņi to atnesa, savu dzīvību netaupot, – es to nedrīkstu dzert!” Tādu darbu paveica trīs varoņi!


text:
Abīšajs, Joāba brālis, bija galvenais trijiem, viņš vadīja savu šķēpu pret trīs simtiem un tos nokāva. Viņš tika godāts triju vidū.


text:
Benājāhu, Jehojādas dēls, stiprinieka dēls no Kabceēlas, darīja varenas lietas – viņš kāva divus moābiešus, kuri bija kā lauvas! Viņš devās un bedrē kāva lauvu, turklāt todien sniga!


text:
Viņš kāva arī ēģiptieti, kurš bija piecas olektis garš, ēģiptietim rokā bija šķēps kā audēja riestava, bet viņš pie tā devās ar zizli, izrāva ēģiptietim no rokas šķēpu un nokāva to ar viņa paša šķēpu!


text:
Viņš bija visgodājamākais no trīsdesmit, bet ne tāds, kā pirmie trīs. Un Dāvids viņu iecēla par savu sargu.


text:
Šie ir tie, kas nāca pie Dāvida uz Ciklagu tolaik, kad viņu vajāja Sauls, Kīša dēls. Tie bija varoņi, kas līdzēja karot.


text:
Bruņoti ar loku, tie prata mest akmeņus un šaut bultas gan ar labo, gan kreiso roku. Tie bija no Saula brāļiem, no Benjāmina.


text:
To vadonis bija Ahīezers un Joāšs, Šemāas dēli no gibejiešiem, Jeziēls un Pelets, Azmāveta dēli, arī anatotieši Brāha un Jehus.


text:
No Gāda dēliem Dāvidam tuksneša cietoksnī pievienojās vareni spēkavīri – karavīri, gatavi karot, turēt šķēpu un vairogu, no skata tie līdzīgi lauvām un žigli kā gazeles kalnos!


text:
Viņi bija tie, kuri šķērsoja Jardānu pirmajā mēnesī, kad tā bija pārplūdusi līdz malām, un viņi padzina ielejas iemītniekus uz austrumiem un rietumiem.


text:
Dāvids izgāja tiem pretī un tos uzrunāja: “Ja jūs nākat pie manis ar mieru man palīdzēt, tad mana sirds ar jums būs vienota, bet, ja mani nodosiet pretiniekiem, neturēšu ļaunu, jo to redz mūsu tēvu Dievs, viņš par to atmaksās!”


text:
Tad Gars nāca pār Amāsaju, virsnieku pār trīsdesmit: “Dāvid, mēs esam tavi, ar tevi mēs, Jišaja dēls! Miers! Lai tev miers! Miers taviem palīgiem! Tev palīdz Dievs!” Tad Dāvids tos pieņēma un iecēla par vienību virsniekiem.


text:
Daži Manases vīri pievienojās Dāvidam, kad viņš kopā ar filistiešiem devās karot pret Saulu. Bet viņš nepiedalījās karā, jo apspriedušies filistiešu augstmaņi sūtīja viņu prom, sacīdami: “Ka mūsu galvas nekrīt viņa kunga Saula dēļ!”


text:
Kad viņš devās uz Ciklagu, tad no Manases viņam pievienojās Adnahs, Jozābāds, Jedīaēls, Mihaēls, Jozābāds un Cilletajs – Manases virsnieki pār tūkstošiem.


text:
Viņi palīdzēja Dāvidam karot pret sirotāju vienībām, jo tie visi bija vareni spēkavīri un karaspēka virsnieki.


text:
Dienu no dienas viņi nāca pie Dāvida, lai viņam palīdzētu, līdz Dāvida karapulks kļuva tik liels kā Dieva karapulks!


text:
Šis ir karam bruņoto virsnieku skaits. Tie devās pie Dāvida uz Hebronu atgūt Dāvidam Saula valsti, kā Kungs bija sacījis.


text:
No Benjāmina dēliem, Saula brāļiem, – trīs tūkstoši. Līdz tam vairākums no tiem atbalstīja Saula varu.


text:
No Efraima dēliem bija divdesmit tūkstoši astoņi simti varonīgu karavīru, kuri tika godāti viņu tēvu namos.


text:
No puses Manases cilts bija astoņpadsmit tūkstoši – bija nosaukti to vārdi, kuri dosies un iecels Dāvidu par ķēniņu.


text:
No Jisašhara dēliem – prātīgi vīri, tie zināja, kas Israēlam kurā laikā jādara. Tie bija divi simti virsnieku, kuriem pakļauti visi viņu brāļi.


text:
No Zebulūna bija bruņotas vienības kaujai ar visiem kaujas ieročiem, piecdesmit tūkstoši vīru, tie palīdzēja Dāvidam ar nedalītu sirdi.


text:
No Naftālī bija tūkstoš virsnieku un kopā ar tiem trīsdesmit septiņi tūkstoši vīru ar vairogiem un šķēpiem.


text:
No viņpus Jardānas mītošajiem Rūbena, Gāda un puses Manases cilts ar visiem kara ieročiem bija simts divdesmit tūkstoši.


text:
Visi šie varoņi kaujas ierindā nāca uz Hebronu, stingri apņēmušies iecelt Dāvidu par visa Israēla ķēniņu. Tā viss atlikušais Israēls vienprātīgi iecēla Dāvidu par ķēniņu.


text:
Kopā ar Dāvidu viņi tur pavadīja trīs dienas. Viņi ēda un dzēra, ko viņu brāļi tiem bija sagatavojuši.


text:
Arī tuvāk mītošie no Jisašhara, Zebulūna un Naftālī ciltīm lielā daudzumā veda ar ēzeļiem, kamieļiem, mūļiem un vēršiem ēdienus, ko gatavo no miltiem, vīģu plāceņus, rozīņu plāceņus, vīnu un eļļu, jo Israēls līksmoja.


text:
Un Dāvids teica visai Israēla sapulcei: “Ja jums šķiet labi un ja tas ir no Kunga, mūsu Dieva, tad sūtīsim pie visiem pārējiem mūsu brāļiem visā Israēla zemē, arī pie priesteriem un levītiem viņu pilsētās ar to ganībām, lai viņi sapulcējas pie mums.


text:
Tad Dāvids sapulcināja visu Israēlu no Šīhoras upes Ēģiptē līdz Hamātas pievārtei, lai pārvestu Dieva šķirstu no Kirjat-Jeārīmas.


text:
Dāvids un viss Israēls devās augšup uz Baalātu pie Kirjat-Jeārīmas, kas ir Jūdā, lai no turienes pārvestu Dieva šķirstu, kas saukts starp ķerubiem mītošā Kunga vārdā.


text:
Dāvids un viss Israēls no visa spēka gavilēja Dieva priekšā ar dziesmām, lirām, arfām, tamburīniem, cimbolēm un taurēm.


text:
Tad Kungs iedegās dusmās pret Uzu un sita viņu, jo tas bija pielicis šķirstam roku. Viņš mira tur, Dieva priekšā.


text:
Tā Dieva šķirsts palika Obēd-Edoma namā trīs mēnešus, un Kungs svētīja Obēd-Edoma namu un visu, kas tam bija.


text:
Tīras ķēniņš Hīrāms sūtīja pie Dāvida vēstnešus un nosūtīja viņam arī ciedru kokus, mūrniekus un namdarus, lai uzceļ viņam namu.


text:
Dāvids saprata, ka Kungs nostiprina viņa varu pār Israēlu, jo viņa valsts plauka un zēla viņa tautas Israēla dēļ.


text:
Kad filistieši uzzināja, ka Dāvids svaidīts par ķēniņu visam Israēlam, visi filistieši devās meklēt Dāvidu. To uzzinājis, Dāvids izgāja tiem pretī.


text:
Un Dāvids jautāja Dievam: “Vai man doties pret filistiešiem, vai tu tos nodosi manā rokā?” Kungs viņam atbildēja: “Ej, es viņus nodošu tavā rokā!”


text:
Tie gāja uz Baal-Pracīmu, un Dāvids tur viņus sakāva. Dāvids sacīja: “Dievs satrieca manus ienaidniekus ar manu roku – kā ūdens šalti!” Tāpēc viņi to vietu nosauca par Baal-Pracīmu.


text:
Dāvids atkal jautāja Dievam, un Dievs viņam atbildēja: “Neseko tiem, bet ej apkārt un uzbrūc iepretī balzamkokiem.


text:
Kad tu balzamkoku galotnēs dzirdēsi soļus, tad ej kaujā, jo Dievs tev pa priekšu būs izgājis sist filistiešu karapulku!”


text:
Dāvids darīja, kā Dievs viņam bija pavēlējis, un viņi kāva filistiešu karapulku no Gibeonas līdz Gezerai.


text:
Tad Dāvids sacīja: “Lai Dieva šķirstu nenes neviens cits kā vien levīti, jo Kungs uz visiem laikiem izvēlējies, lai viņi kalpotu un nestu Kunga šķirstu!”


text:
Dāvids sapulcināja Jeruzālemē visu Israēlu – lai ienes Kunga šķirstu vietā, kuru viņš bija sagatavojis.


text:
Dāvids saaicināja priesterus Cādoku un Ebjātāru, levītus Ūrīēlu, Asāju, Joēlu, Šemaju, Elīēlu un Ammīnādābu


text:
un sacīja tiem: “Jūs esat levītu tēvu namu galvenie, svētījieties kopā ar saviem brāļiem un tad uznesiet Kunga, Israēla Dieva, šķirstu tam sagatavotajā vietā.


text:
Pirmajā reizē jūs šeit nebijāt, un Kungs, mūsu Dievs, mūs satrieca, jo mēs par to nerūpējāmies, kā bija noteikts.”


text:
Dāvids lika levītu vadoņiem norīkot savus brāļus dziedātājus ar mūzikas instrumentiem – arfām, lirām un cimbolēm, lai būtu dzirdamas to priecīgās skaņas.


text:
Levīti norīkoja Hēmānu, Joēla dēlu, un no viņu brāļiem Āsāfu, Berehjas dēlu, no Merārī dēliem, saviem brāļiem, – Ētānu, Kūšājāhu dēlu.


text:
Kopā ar tiem viņu otrās kārtas brāļus – Zeharjahu dēlu, Jaaziēlu, Šemīramotu, Jeiēlu, Unnī, Elīābu, Benājāhu, Maasejāhu, Matitjāhu, Elīflēhu, Miknējāhu, Obēd-Edomu un Jehiēlu, tie bija vārtu sargi.


text:
bet Zeharja, Aziēls, Šemīramots, Jehiēls, Unnī, Elīābs, Maasejāhu un Benājāhu – ar augsti skaņotām arfām.


text:
Matitjāhu, Elīflēhs, Miknējāhu, Obēd-Edoms, Jeiēls un Azazjāhu – ar lirām, kas skaņotas astotā atslēgā.


text:
Priesteri Šebanjāhu, Jehošāfāts, Netanēls, Amāsajs, Zeharjahu, Benājāhu un Elīezers pūta taures Dieva šķirsta priekšā. Obēd-Edoms un Jehija bija vārtu sargi pie šķirsta.


text:
Tad Dāvids, Israēla vecajie un virsnieki pār tūkstošiem ar prieku gāja nest Kunga derības šķirstu no Obēd-Edoma nama.


text:
Dievs palīdzēja levītiem, kas nesa Kunga derības šķirstu. Viņi upurēja septiņus vērsēnus un septiņus aunus.


text:
Dāvids bija tērpies garā smalka lina kreklā. Visi levīti nesa šķirstu, arī dziedātāji un mūzikas vadītājs Kenanjāhu. Arī Dāvidam bija linu plecu sega.


text:
Viss Israēls nesa Kunga derības šķirstu ar gavilēm, ragu, tauru un cimboļu skaņām, spēlēdami arfas un liras.


text:
Kad Kunga derības šķirsts bija atnests līdz Dāvida pilsētai, Mīhala, Saula meita, skatījās pa logu un ieraudzīja ķēniņu Dāvidu līksmi dejojam, un viņa savā sirdī to nicināja.


text:
Dieva derības šķirstu tie ienesa un novietoja Dāvida uzceltajā teltī. Viņi upurēja Dievam sadedzināmos upurus un miera upurus.


text:
Visiem Israēla ļaudīm – gan vīriem, gan sievām – viņš katram deva maizes gabalu, rausi un rozīņu plāceni.


text:
Viņš lika levītiem kalpot Kunga šķirsta priekšā – pieminēt, pateikties un slavēt Kungu, Israēla Dievu.


text:
Āsāfs bija galvenais, otrs bija Zeharja, tad Jeiēls, Šemīramots, Jehiēls, Matitja, Elīābs, Benājāhu, Obēd-Edoms. Jeiēls atbildēja par mūzikas instrumentiem, arfām un lirām, bet Āsāfs spēlēja cimboles.


text:
Kunga vārds lai tiek godāts! Nesiet labības dāvanas, pienesiet viņam! Slavējiet Kungu svētā greznumā!


text:
Sauciet: Glābēj, Dievs, glāb mūs! Sapulcini un sargi no svešām tautām! Pateiksimies tavam svētajam vārdam, slavējot tevi sveiksim!


text:
Svētī, Kungs, Israēla Dievs, no mūžības līdz mūžībai!” Tad visa tauta sacīja: “Patiesi! Lai slava Kungam!”


text:
Kunga derības šķirsta priekšā viņš atstāja Āsāfu un viņa brāļus, lai tie vienmēr kalpo pie šķirsta katrs savā dienā.


text:
Obēd-Edoms – Obēd-Edoms bija Jedūtūna dēls – un viņa sešdesmit astoņi brāļi, un Hosa bija vārtu sargi.


text:
lai altārī vienmēr pienestu sadedzināmos upurus Kungam rītā un vakarā, lai visu darītu, kā rakstīts Kunga bauslībā, ko viņš pavēlējis Israēlam.


text:
Ar tiem bija arī Hēmāns un Jedūtūns, kā arī pārējie, kas bija šķīstījušies un kuru vārdi tika izvēlēti, lai slavētu Kungu, jo viņa žēlastība ir mūžīga!


text:
Hēmāns un Jedūtūns bija kopā ar tiem – lai ar taurēm un cimbolēm skandētu Dievam dziesmas un mūziku! Jedūtūna dēli bija vārtu sargi.


text:
Un bija tā – Dāvids dzīvoja savā namā, un reiz viņš sacīja pravietim Nātānam: “Redzi, es dzīvoju ciedru koka namā, bet Kunga derības šķirsts zem aizkariem!”


text:
jo es neesmu dzīvojis namā kopš dienas, kad es izvedu Israēlu, līdz šai dienai, bet es mitu no telts uz telti un no mītnes uz mītni.


text:
Visur, kur vien es Israēlam liku iet, tur taču es neteicu katram Israēla soģim, kam pavēlēju ganīt savu Israēla tautu: kāpēc jūs man neceļat ciedru koka namu?


text:
Un tagad saki manam kalpam Dāvidam: tā saka Pulku Kungs: es ņēmu tevi no ganībām, no avju pulka, lai tu valdītu pār manu tautu Israēlu!


text:
Es būšu ar tevi visur, kur tu iesi, es iznīdēšu visus tavus ienaidniekus, un es celšu tavu vārdu pār visiem vārdiem uz zemes!


text:
Es dēstīšu savu tautu Israēlu šajā vietā, un es to audzēšu, un tie tur mitīs, nemiera tur nebūs, netaisnības darītāji tos vairs nenomāks, kā bija agrāk!


text:
Un kopš tā laika, kad es iecēlu soģus pār savu tautu Israēlu, es pakļāvu visus tavus ienaidniekus. Tagad es daru tev zināmu – tev namu uzcels Kungs!


text:
Kad tavu dienu skaits būs pilns un tu iesi pie tēviem, tad es tavā vietā celšu tavu dzimumu – vienu no taviem dēliem – un es nostiprināšu viņa valsti!


text:
Es būšu viņam par tēvu, un viņš būs man par dēlu! Es viņam neatņemšu savu derības žēlastību, kā to atņēmu tam, kas bija pirms tevis!


text:
Tad ķēniņš Dāvids gāja, apsēdās Kunga priekšā un sacīja: “Kas gan es esmu, Kungs Dievs, kas gan mans nams, ka līdz šejienei tu mani vadīji!?


text:
Vai tas tev vēl maz, ak, Dievs! Tu runā par sava kalpa namu tik tālu nākotnē un rādi man nākamās paaudzes, kurām tu liksi nākt, ak, Dievs!


text:
Kurš vēl ir kā tava tauta – kā Israēls? Vienīgā tauta virs zemes, kuru Dievs gāja izpirkt sev par tautu, lai pagodinātu sevi, lai veiktu diženas lietas, bijājamas lietas – tavas tautas priekšā izdzenot tautas, tu tos no Ēģiptes izpirki!


text:
Tad nu, Kungs Dievs, tiem vārdiem, ko tu runā par savu kalpu un viņa namu, liec pastāvēt mūžam un dari, kā esi sacījis!


text:
Tavs vārds būs stiprs un varens uz mūžiem, tie sacīs: Pulku Kungs – Israēla Dievs! – tu Israēla Dievs! Un tava kalpa Dāvida nams pastāvēs tavā priekšā!


text:
Jo tu, mans Dievs, tā vēstīji savam kalpam: es tev uzcelšu namu – tavs kalps ir uzdrīkstējies tev sacīt šo lūgšanu!


text:
Lai tev tīk svētīt sava kalpa namu, lai tas ir mūžīgi tavā priekšā – ko tu, Kungs, svētī, tas ir svētīts uz mūžiem!”


text:
Kad Cobas ķēniņš Hadadezers devās nostiprināt savu varu pie Eifrātas upes, tad Dāvids viņu Hamātā sakāva.


text:
Dāvids saņēma gūstā tūkstoš kararatu, septiņus tūkstošus jātnieku un divdesmit tūkstošus kājnieku. Dāvids visiem kara zirgiem pārgrieza kāju dzīslas un atstāja tikai simts kararatus.


text:
Cobas ķēniņam Hadadezeram nāca palīgā Damaskas aramieši, un Dāvids nokāva divdesmit divus tūkstošus aramiešu.


text:
Dāvids izvietoja karapulkus Damaskas aramiešu valstī, un aramieši kļuva Dāvida kalpi un maksāja nodevas. Kungs deva Dāvidam uzvaru visur, kur vien viņš gāja.


text:
No Hadadezera pilsētām Tibhatas un Kūnas Dāvids ņēma milzum daudz vara – no tā Sālamans darināja vara jūru, stabus un vara traukus.


text:
un sūtīja savu dēlu Hadorāmu pie ķēniņa Dāvida apvaicāties, kā viņam klājas, un apsveikt ar uzvaru kaujā pār Hadadezeru – Toī bija karojis ar Hadadezeru. Visus zelta, sudraba un vara traukus


text:
ķēniņš Dāvids veltīja Kungam, tāpat arī sudrabu un zeltu, kas tika ņemts no visām tautām: edomiešiem, moābiešiem, amoniešiem, filistiešiem un amālēkiešiem.


text:
un Edomā viņš izvietoja karapulkus. Visi edomieši kļuva Dāvida kalpi, un Kungs Dāvidam deva uzvaru visur, kur vien viņš gāja.


text:
Benājāhu, Jehojādas dēls, bija miesassardzes priekšnieks, bet Dāvida dēli bija ķēniņa galvenie palīgi.


text:
Dāvids sacīja: “Es izrādīšu laipnību Nāhāša dēlam Hānūnam, jo viņa tēvs izrādīja laipnību man!” Un Dāvids sūtīja vēstnešus izteikt līdzjūtību par viņa tēvu. Dāvida kalpi devās uz amoniešu zemi pie Hānūna izteikt līdzjūtību.


text:
Bet amoniešu augstmaņi sacīja Hānūnam: “Vai tu domā, ka Dāvids ir godājis tavu tēvu, sūtīdams paust līdzjūtību? Vai viņa kalpi nav nākuši pie tevis izpētīt, izlūkot un izspiegot zemi?”


text:
Tad Hānūns saņēma Dāvida kalpus, noskuva tos un apgrieza viņiem apģērbu līdz gurniem un aizraidīja viņus prom.


text:
Tiklīdz Dāvidam pastāstīja par tiem vīriem, viņš sūtīja tiem pretī, jo šie vīri bija ļoti pazemoti. Ķēniņš sacīja: “Palieciet Jērikā, līdz jums ataug bārda, un tikai tad atgriezieties.”


text:
Kad amonieši saprata, ka padarījuši sevi par smerdeļiem Dāvida priekšā, Hānūns un amonieši sūtīja tūkstoš sudraba talantus, lai nolīgtu kararatus un jātniekus no Aram-Naharaimas, Aram-Maahas un Cobas.


text:
Viņi nolīga trīsdesmit divus tūkstošus kararatu, kā arī Maahas ķēniņu ar viņa ļaudīm. Tie nāca un apmetās pretī Mēdbai, un amonieši tika sapulcēti no savām pilsētām un nāca cīnīties.


text:
Amonieši iznāca pie pilsētas vārtiem un izvietojās kaujai, bet atnākušie ķēniņi stāvēja nomaļus laukā.


text:
Joābs redzēja, ka gan priekšā, gan aizmugurē pret viņu ir sastājušies kaujai. Viņš no visa Israēla izvēlējās labākos un izvietoja pret Arāmu.


text:
Viņš sacīja: “Ja aramieši būs stiprāki par mani, tad tu nāc man palīgā, bet, ja amonieši būs stiprāki par tevi, es iešu palīgā tev!


text:
Kad amonieši ieraudzīja, ka aramieši bēg, tad arī viņi metās bēgt no Joāba brāļa Abīšaja un iebēga pilsētā. Pēc tam Joābs devās uz Jeruzālemi.


text:
Kad aramieši redzēja, ka Israēls tos ir sakāvis, tie sūtīja vēstnešus un lika ierasties tiem aramiešiem, kas dzīvo aiz Eifrātas upes, ar Hadadezera karaspēka virspavēlnieku Šobahu priekšgalā.


text:
To pateica Dāvidam, un viņš, sapulcinājis visu Israēlu, šķērsoja Jardānu, devās turp un nostājās tiem pretī. Dāvids izvietojās kaujai ar aramiešiem, un tie ar viņu cīnījās.


text:
Aramieši bēga no Israēla. Dāvids nokāva septiņus tūkstošus aramiešu kararatu vīru un četrdesmit tūkstošus kājnieku, un nonāvēja arī karaspēka virspavēlnieku Šobahu.


text:
Kad Hadadezera kalpi redzēja, ka Israēls tos sakāvis, tie noslēdza mieru ar Dāvidu un kalpoja viņam. Aramieši nekad vairs nemēģināja palīdzēt amoniešiem.


text:
Nākamā gada pavasarī, ap to laiku, kad ķēniņi mēdz iet karā, Joābs veda karaspēku un nopostīja amoniešu zemi. Viņš gāja un aplenca Rabu. Dāvids vēl bija Jeruzālemē, bet Joābs sakāva un nopostīja Rabu.


text:
Dāvids noņēma kroni no Milkoma galvas – tas svēra vienu talantu zelta, un tajā bija dārgakmens, un to uzlika galvā Dāvidam. No šīs pilsētas viņš pārveda ļoti bagātīgu laupījumu.


text:
Viņš lika izvest turienes ļaudis, lika tiem zāģēt un strādāt ar dzelzs kaltiem un zāģiem. Tā Dāvids darīja ar visām amoniešu pilsētām. Pēc tam Dāvids un visi ļaudis atgriezās Jeruzālemē.


text:
Pēc tam izcēlās karš ar Gezeras filistiešiem. Toreiz hušātietis Sibehajs kāva Safu, kurš bija no milžiem, – tā viņi tika pazemoti.


text:
Un notika vēl viens karš ar filistiešiem – Elhānāns, Jāīra dēls, kāva gatieti Lahmī, Goliāta brāli, kura šķēpa kāts bija kā audēja riestava.


text:
Un bija vēl viens karš Gatā, tur bija kāds liela auguma vīrs, kam bija pa sešiem pirkstiem – kopā divdesmit četri! Arī viņš bija milzis.


text:
Dāvids sacīja Joābam un tautas augstmaņiem: “Ejiet un saskaitiet Israēlu no Bēršebas līdz Dānam un ziņojiet man, kāds ir viņu skaits!”


text:
Tad Joābs teica: “Lai Kungs simtkārt vairo savu ļaužu skaitu! Mans kungs, ķēniņ, vai tie visi nav mana kunga kalpi? Kāpēc mans kungs to prasa? Kāpēc uzlikt Israēlam tādu sodību?”


text:
Taču Joābam bija jāpilda ķēniņa teiktais, viņš pārstaigāja visu Israēlu un pēc tam atgriezās Jeruzālemē.


text:
Joābs paziņoja Dāvidam saskaitīto ļaužu skaitu – viss Israēls kopā bija tūkstoš tūkstoši un simts tūkstoši vīru, kas spēja rīkoties ar zobenu, bet Jūdā tādu vīru bija četri simti septiņdesmit tūkstoši.


text:
Dāvids teica Dievam: “Es esmu ļoti grēkojis, tā darīdams, noņem jel sava kalpa vainu, jo es esmu izdarījis lielu muļķību!”


text:
“Ej un saki Dāvidam: tā saka Kungs: es tev ļauju izvēlēties vienu no trīs lietām, un to es tev darīšu!”


text:
Vai nu trīs bada gadi, vai trīs mēneši tev jābēguļo no pretiniekiem, no ienaidnieku zobena, kas tevi vajā, vai lai trīs dienas Kunga zobens, mēris un Kunga eņģelis posta zemi visos Israēla novados? Apdomā, ko man teikt tam, kurš mani šurp sūtījis!”


text:
Dāvids sacīja Gādam: “Es esmu lielā postā, tomēr labāk krītu Kunga rokās, jo viņa žēlsirdība ir liela, bet cilvēka rokās krist es negibu!”


text:
Kungs sūtīja eņģeli postīt Jeruzālemi, un, kad viņš to postīja, Kungs to uzlūkoja – un viņš mitējās darīt ļaunu un sacīja posta eņģelim: “Gana! Apturi savu roku!” Tobrīd Kunga eņģelis stāvēja pie jebūsieša Ornāna klona.


text:
Dāvids paskatījās augšup un ieraudzīja Kunga eņģeli stāvam starp zemi un debesīm izvilktu zobenu, kas pacelts pār Jeruzālemi! Tad Dāvids un vecajie, maisos tērpti, krita uz sava vaiga.


text:
Dāvids teica Dievam: “Vai tad ne es liku skaitīt tautu?! Es esmu tas, kurš grēkojis un darījis ļauni, bet ko tad darījušas šīs avis? Kungs, mans Dievs, stājies jel pret mani un mana tēva namu, bet nesodi savus ļaudis!”


text:
Tad Kunga eņģelis sacīja Gādam: “Saki Dāvidam, lai Dāvids dodas augšup un uz jebūsieša Ornāna klona ceļ Kungam altāri.”


text:
Ornāns pagriezās un ieraudzīja eņģeli! Viņa četri dēli, kas bija kopā ar viņu, paslēpās. Tobrīd Ornāns kūla kviešus.


text:
Dāvids nāca pie Ornāna, Ornāns paskatījās, ieraudzīja Dāvidu un nāca Dāvidam pretī pa klonu, klanīdamies līdz zemei.


text:
Dāvids sacīja Ornānam: “Dod man klona vietu, lai varu tur uzcelt Kungam altāri. Dod man to par pilnu maksu, lai no tautas atstājas mēris.”


text:
Ornāns teica Dāvidam: “Ņem un dari, kungs, ķēniņ, kā tev šķiet labi. Redzi, šo vērsi es dodu par sadedzināmo upuri, kuļamos ratus malkai un kviešus labības dāvanai – es dodu visu!”


text:
Bet ķēniņš Dāvids teica Ornānam: “Nē! Es visu pirkšu par pilnu maksu, jo Kungam es nepienesīšu to, kas ir tavs, nedz arī sadedzināmo upuri, kas ir par velti!”


text:
Dāvids uzcēla Kungam altāri un pienesa sadedzināmo upuri un miera upuri. Viņš piesauca Kungu, un viņš tam no debesīm atbildēja ar uguni pār sadedzināmā upura altāri.


text:
Kunga telts, ko Mozus bija taisījis tuksnesī, un sadedzināmo upuru altāris tolaik atradās Gibeonas augstienē.


text:
Dāvids pavēlēja sapulcināt svešzemniekus, kas bija Israēla zemē, un nozīmēja akmeņkaļus tēst akmeņus Dieva nama celšanai.


text:
Dāvids sagatavoja daudz dzelzs naglām, durvīm, vārtiem un savienojumiem un tik daudz vara, ka ne nosvērt,


text:
Dāvids sacīja: “Mans dēls Sālamans ir jauns un maigs, bet namam, kas domāts Kungam, ir jābūt sevišķi lielam, lai tas tiek teikts un slavēts visās zemēs – tādēļ es visu sagatavošu tā celšanai!” Pirms savas nāves Dāvids paguva daudz ko sagatavot.


text:
bet Kunga vārds nāca pār mani un sacīja: tu esi izlējis daudz asiņu un esi bijis liels karotājs, tāpēc tu necelsi namu manam vārdam, jo tu esi lējis uz zemes pārāk daudz asiņu!


text:
Redzi, tev ir dzimis dēls, viņš būs miera vīrs, un es viņam došu mieru visapkārt no visiem viņa ienaidniekiem. Viņa vārds būs Sālamans, es došu Israēlam mieru un rimtumu visu viņa mūžu!


text:
Viņš cels namu manam vārdam, un viņš būs mans dēls, un es būšu viņa tēvs – es nostiprināšu viņa ķēniņa troni pār Israēlu mūžīgi!


text:
Tad nu, mans dēls, Kungs būs ar tevi, un tev veiksies, tu uzcelsi namu Kungam, savam Dievam, kā viņš par tevi sacījis!


text:
Vienīgi Kungs tev dos saprašanu un zināšanu un iecels tevi pār Israēlu, lai tu ievēro Kunga, sava Dieva, bauslību.


text:
Tev veiksies, ja tu rūpīgi pildīsi likumus un tiesas, ko Kungs deva Mozum priekš Israēla! Esi stiprs un drošs! Nebīsties un nebaiļojies!


text:
Redzi, nabadzībā es esmu sakrājis Kunga namam simts tūkstošus talantu zelta un tūkstoš tūkstošus talantu sudraba, un varu un dzelzi tik daudz, ka ne nosvērt, un esmu gādājis arī kokus un akmeņus, bet pie tiem tev vēl būs jāliek klāt.


text:
Zelta, sudraba, vara un dzelzs ir tik daudz, ka ne saskaitīt! Celies un rīkojies, Kungs ir ar tevi!”


text:
“Vai Kungs, jūsu Dievs, nav ar jums un nav devis mieru it visur? Viņš ir nodevis man zemes iemītniekus, un zeme ir pakļauta Kungam un viņa tautai.


text:
Tad nu ar sirdi un dvēseli tiecieties pie Kunga, sava Dieva, celieties un celiet namu, svētvietu Kungam Dievam, un novietojiet Kunga derības šķirstu un traukus, kas svēti Dievam, namā, ko uzcels Kunga vārdam!”


text:
Levīti, kam bija trīsdesmit un vairāk gadu, tika saskaitīti, un kopā to bija trīsdesmit astoņi tūkstoši.


text:
No tiem Kunga nama darbu uzraugu bija divdesmit četri tūkstoši, ierēdņu un tiesnešu bija seši tūkstoši,


text:
vārtu sargu bija četri tūkstoši un to, kas slavēja Kungu ar mūzikas instrumentiem, “kurus es darināju slavēšanai”, bija četri tūkstoši.


text:
Jahats bija galvenais, otrais bija Zīza. Jeūšam un Berīam nebija daudz dēlu, tādēļ tos skaitīja par vienu tēva namu.


text:
Amrāma dēli bija Ārons un Mozus. Ārons tika nošķirts, lai viņš un viņa dēli uz mūžiem tiktu iesvētīti svētumu svētumam – kvēpināt upuri Kungam, kalpot viņam un slavēt viņa vārdu mūžīgi.


text:
Elīezera dēls bija Rehabjāhu, pirmais. Elīezeram cita dēla nebija, bet Rehabjāhu bija daudz pēcnācēju.


text:
Šie ir Levī dēlu tēvu namu galvenie, atsevišķi tika pierakstīts tēvu namu skaits un to vārdi, kuri pārzināja Kunga nama kalpošanas darbus, kuriem bija divdesmit un vairāk gadu,


text:
jo Dāvids sacīja: “Kungs, Israēla Dievs, ir devis mieru savai tautai, un viņš Jeruzālemē mitīs mūžīgi!


text:
jo viņiem bija jāpalīdz Ārona dēlu kalpošanā Kunga namā: pagalmā, mantnīcās, visu svētlietu tīrīšanā, kalpošanas darbos Dieva namā,


text:
kā arī jāgatavo upurmaizes, smalkie milti labības dāvanai, neraudzētie plāceņi, uz plāts ceptas un ar eļļu sajauktās maizes un viss, ko mēra un sver.


text:
un vienmēr, kad Kungam tika upurēti sadedzināmie upuri sabatā, jaunajā mēnesī un svētku dienās, kā noteikts pēc viņu skaita, – vienmēr Kunga priekšā.


text:
Viņi bija atbildīgi par Saiešanas telti, svētvietu, un tiem bija jāpalīdz saviem brāļiem, Ārona dēliem, kalpot Kunga namā.


text:
Nādābs un Abīhū nomira pirms sava tēva, un viņiem nebija dēlu. Elāzārs un Ītāmārs kļuva par priesteriem.


text:
Dāvids kopā ar Cādoku no Elāzāra dēliem un Ahīmelehu no Ītāmāra dēliem iedalīja viņus kalpošanas kārtās.


text:
Starp Elāzāra dēliem bija vairāk galveno nekā starp Ītāmāra dēliem, tādēļ viņš iedalīja tā: sešpadsmit no Elāzāra dēlu tēva nama galvenajiem un astoņi no Ītāmāra tēva nama.


text:
Gan vienus, gan otrus viņi izvēlēja, metot lozes, jo svētvietas pārstāvji un Dieva pārstāvji bija gan no Elāzāra dēliem, gan no Ītāmāra dēliem.


text:
Rakstvedis Šemaja, Netanēla dēls, no levītiem, viņus pierakstīja, klātesot ķēniņam un augstmaņiem, un priesteriem Cādokam un Ahīmeleham, Ebjātāra dēlam, un priesteru un levītu tēvu namu galvenajiem – gan no Elāzāra, gan no Ītāmāra tēvu namiem.


text:
Šī bija noteiktā kārtība kalpošanai Kunga namā, ko viņu tēviem caur Āronu bija pavēlējis Kungs, Israēla Dievs.


text:
Arī par viņiem meta lozes tāpat kā par viņu brāļiem, Ārona dēliem, klātesot ķēniņam, Cādokam, Ahīmeleham un priesteru un levītu cilts tēviem – par tēvu namu galvenajiem lēma tāpat kā par viņu jaunākajiem brāļiem.


text:
Dāvids un karaspēka virsnieki nošķīra Āsāfa, Hēmāna un Jedūtūna dēlus pravietiskai kalpošanai liru, arfu un cimboļu pavadījumā. Šis ir to vīru saraksts, kam tas bija jādara:


text:
Āsāfa dēli – Zakūrs, Jāzeps, Netanja un Asarēla. Āsāfa dēli bija pakļauti pravietim Āsāfam, bet viņš pakļauts ķēniņam.


text:
Jedūtūnam Jedūtūna dēli – Gedaljāhu, Jēcers, Jesaja, Šimejs, Hašabjāhu un Matitjāhu, pavisam seši, pakļauti savam tēvam Jedūtūnam. Ar lirām un praviešu dziesmām viņi pateicās un slavēja Kungu.


text:
Hēmānam Hēmāna dēli – Bukijāhu, Matanjāhu, Uziēls, Šebuēls, Jerīmots, Hananja, Hānānī, Elīāta, Gidaltī, Romamtī-Ezers, Jošbekāša, Mallotī, Hotīrs un Mehazīots.


text:
Visi šie bija ķēniņa redzētāja Hēmāna dēli. Dievs bija pavēlējis, ka tiem jāpūš taures. Dievs Hēmānam bija devis četrpadsmit dēlus un trīs meitas.


text:
Viņi visi bija pakļauti savam tēvam un spēlēja Kunga namā cimboles, arfas un liras Dieva nama kalpošanā, kas bija pakļauta ķēniņam, Āsāfam, Jedūtūnam un Hēmānam.


text:
Viņu skaits kopā ar brāļiem, kas bija mācīti spēlēt Kungam – visi, kas to prata, – bija divi simti astoņdesmit astoņi.


text:
Obēd-Edoma dēli: pirmdzimtais Šemaja, otrais Jehozābāds, trešais Joāhs, ceturtais Sāhārs, piektais Netanēls,


text:
Arī viņa dēlam Šemajam tika dzemdēti dēli, kas valdīja savos tēvu namos, jo viņi bija vareni spēkavīri.


text:
Šie visi bija Obēd-Edoma dēli, gan viņa, gan viņa dēlu dēli un viņu brāļi – stipri vīri, spējīgi kalpot, sešdesmit divi no Obēd-Edoma.


text:
Merārī dēla Hosas dēli: galvenais Šimrī, viņš nebija pirmdzimtais, bet viņa tēvs to iecēla par galveno.


text:
Otrais Hilkija, trešais Tebaljahu, ceturtais Zeharjahu. Šie visi bija Hosas dēli un brāļi, kopā trīspadsmit.


text:
Šīm vārtu sargu nodaļām, viņu galvenajiem vadītājiem, tāpat kā viņu brāļiem, bija pienākums kalpot Kunga namā.


text:
Austrumu vārtu loze krita Šelemjam, bet viņa dēlam Zeharjahu, kas bija gudrs padomdevējs, krita Ziemeļu vārtu loze.


text:
Šupīmam un Hosam krita Rietumu un Šalleheta vārti, kur taka iet augšup. Sardzes vietas bija izvietotas šādi –


text:
katru dienu seši levīti stāvēja Austrumu vārtos, četri katru dienu stāvēja Ziemeļu vārtos, četri katru dienu stāvēja Dienvidu vārtos un divi pie noliktavas.


text:
Ladāna dēli, kuri bija geršonieši, Ladāna pēcnācēji, un geršonieša Ladāna tēva nama galvenie bija jehiēlieši.


text:
Viņa brāļi no Elīezera puses bija viņa dēls Rehabjāhu, viņa dēls Jesaja, viņa dēls Jorāms, viņa dēls Zihrī, viņa dēls Šelomots.


text:
Šelomots un viņa brāļi bija atbildīgi par visām mantnīcām, kurās glabājās ziedojumi no ķēniņa Dāvida un tēva nama galvenajiem, kuri bija virsnieki pār tūkstošiem un simtiem, kā arī citi karaspēka virsnieki.


text:
Par visu, ko bija ziedojuši redzētājs Samuēls, Sauls, Kīša dēls, Abnērs, Nēra dēls, un Joābs, Cerūjas dēls, – par visiem ziedojumiem bija atbildīgs Šelomīts un viņa brāļi.


text:
Par citiem darbiem atbildēja jichārietis Kenanjāhu un viņa dēli, viņš bija virsnieks un tiesnesis Israēlā.


text:
No hebroniešiem: Hašabjāhu un viņa brāļi, tūkstoš septiņi simti stipru vīru, pārraudzīja visus Kunga darbus un kalpošanu ķēniņam Israēla rietumu apgabalā šaipus Jardānas.


text:
No hebroniešiem pēc dzimtu cilts rakstiem galvenais bija Jerijāhu. Dāvida valdīšanas četrdesmitajā gadā Gileādas Jaazērā tika meklēti un atrasti vareni spēkavīri.


text:
Viņam bija arī divi tūkstoši septiņi simti brāļu, tie bija stipri vīri, tēvu namu galvenie. Ķēniņš Dāvids tos iecēla par visu Dieva un ķēniņa lietu pārziņiem rūbeniešiem, gādiešiem un pusei Manases cilts.


text:
Šis ir Israēla dēlu saraksts – tēvu nama galvenie, virsnieki pār tūkstoti un simtu, vadoņi, kas kalpoja ķēniņam visās karapulka lietās un kuru pienākumi turpinājās mēnesi pēc mēneša visu gadu. Katrā pulkā bija divdesmit četri tūkstoši vīru.


text:
Pirmajā mēnesī pirmā pulka virsnieks bija Jāšābāms, Zabdiēla dēls. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Otrajā mēnesī pulka virsnieks bija ahohietis Dodo, viņa pulka vadītājs bija Miklots. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Trešajā mēnesī trešā pulka virsnieks bija Benājāhu, augstā priestera Jehojādas dēls. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Benājāhu bija spēkavīrs trīsdesmit vīru vidū un virsnieks pār šiem trīsdesmit, un viņa dēls Ammīzābāds bija pulka vadītājs.


text:
Ceturtais ceturtajā mēnesī bija Asā-Ēls, Joāba brālis, un viņa dēls Zebadja bija otrais. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Piektajā mēnesī piektā pulka virsnieks bija jizrahietis Šamma. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Septītais septītajā mēnesī bija pelonietis Helecs no Efraima dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Astotais astotajā mēnesī bija hušātietis Sibehajs no Zeraha dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Devītais devītajā mēnesī bija anatotietis Abīezers no Benjāmina dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Desmitais desmitajā mēnesī bija netofātietis Mahrajs no Zeraha dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Vienpadsmitais vienpadsmitajā mēnesī bija pirātonietis Benājāhu no Efraima dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Divpadsmitais divpadsmitajā mēnesī bija netofātietis Heldajs no Otniēla dēliem. Viņa pulkā bija divdesmit četri tūkstoši.


text:
Israēla cilšu vadoņi: pār Rūbena cilti – Elīezers, Zihrī dēls, pār Šimona cilti – Šefatjāhu, Maaha dēls,


text:
Dāvids neskaitīja tos, kam bija divdesmit gadi un mazāk, jo Kungs bija solījis vairot Israēlu kā zvaigznes debesīs!


text:
Joābs, Cerūjas dēls, bija sācis skaitīt, bet nepabeidza, jo pār Israēlu nāca dusmība, tāpēc šis skaits netika ierakstīts ķēniņa Dāvida laiku grāmatā.


text:
Ķēniņa dārgumu krātuves pārzināja Azmāvets, Adiēla dēls. Pārējās mantnīcas, kas bija laukos, pilsētās, ciemos un pie sargtorņiem, pārzināja Jonatāns, Uzijāhu dēls.


text:
Olīvkokus un mežavīģes, kas auga ielejā, pārzināja gedērietis Baal-Hānāns. Eļļas noliktavas pārzināja Joāšs.


text:
Liellopus, kas ganījās Šāronā, pārzināja šāronietis Šitrajs. Liellopus, kas bija ielejās, pārzināja Šāfāts, Adlaja dēls.


text:
Dāvida tēvocis Jonatāns bija padomnieks, gudrs vīrs, rakstvedis. Jehiēls, Hahmonī dēls, rūpējās par ķēniņa dēliem.


text:
Pēc Ahītofela bija Jehojāda, Benājāhu dēls, un Ebjātārs. Ķēniņa karaspēka virspavēlnieks bija Joābs.


text:
Dāvids sapulcināja Jeruzālemē visus Israēla augstmaņus, cilšu vadoņus un pulku virsniekus, kas kalpoja ķēniņam, un virsniekus pār tūkstošiem un simtiem, virsniekus pār ķēniņa un viņa dēlu īpašumiem un liellopiem, kā arī einuhus, stipros un visus ietekmīgos vīrus.


text:
Tad ķēniņš Dāvids piecēlās un sacīja: “Klausieties, mani brāļi un mana tauta, es no sirds vēlējos uzcelt namu – miera namu Kunga derības šķirstam, kājsolu mūsu Dievam, un es to gatavojos celt,


text:
Kungs, Israēla Dievs, mani ir izvēlējies no visām ciltīm, lai es mūžīgi valdītu pār Israēlu, jo no Jūdas viņš izvēlējās valdnieku un no Jūdas cilts mana tēva namu, un no mana tēva dēliem viņam labpatika par visa Israēla ķēniņu iecelt mani.


text:
No visiem maniem dēliem – Kungs man ir devis daudz dēlu – viņš ir izvēlējies manu dēlu Sālamanu, kas sēdēs Kunga valstības tronī pār Israēlu.


text:
Viņš man sacīja: tavs dēls Sālamans cels man namu un pagalmus, jo viņu es izvēlējos sev par dēlu, un es būšu viņam par tēvu!


text:
Es nostiprināšu viņa valdīšanu mūžīgi, ja viņš ievēros un pildīs manus baušļus un tiesas tāpat kā šodien.


text:
Un tagad – lai to redz viss Israēls, Kunga sapulce, un dzird mūsu Dievs! – ievērojiet un pildiet visus Kunga, jūsu Dieva, baušļus, lai jums būtu īpašumā šī labā zeme un to pēc jums mantotu jūsu dēli uz mūžiem!


text:
Un tu, mans dēls Sālaman, atzīsti savu tēvu Dievu un kalpo viņam nedalītu sirdi un labprātīgu dvēseli, jo Kungs pārbauda visas sirdis un viņš saprot ikkatru nodomu. Ja tu viņu meklēsi, viņš ļausies sevi atrast, bet, ja pametīsi, viņš tevi atmetīs pavisam!


text:
Tad Dāvids deva savam dēlam Sālamanam lieveņa, nama un tā mantnīcu, augštelpu, iekštelpu un grēku apklāšanas vietas aprakstu.


text:
Un arī aprakstu visam, ko viņš garā bija saņēmis par Kunga nama pagalmu un visām telpām visapkārt, Kunga nama dārgumiem un ziedotajiem dārgumiem,


text:
par priesteru un levītu iedalījumu, par visiem darbiem kalpošanai Kunga namā un visiem traukiem kalpošanai Kunga namā,


text:
zelta svaru katram zelta traukam, ko lietos kalpošanā, un katra sudraba trauka svaru – visam, ko lietos kalpošanā,


text:
un svaru zelta gaismekļu pamatnēm un zelta eļļas lukturīšiem, svaru katra gaismekļa pamatnei un eļļas lukturītim, arī sudraba gaismekļu pamatņu svaru, katra gaismekļa pamatnes un katra eļļas lukturīša svaru,


text:
kā arī tīra zelta dakšām, laistāmiem traukiem un krūkām, un zelta bļodu svaru, katrai bļodai, un sudraba bļodu svaru, katrai bļodai,


text:
un kvēpināšanas altārim tīrā zelta svaru, kā arī aprakstu ratiem un zelta ķerubiem ar izplestiem spārniem, kuri pārsedz Kunga derības šķirstu.


text:
Dāvids sacīja savam dēlam Sālamanam: “Esi stiprs un drošs, dari to, nebīsties un nebaiļojies, jo Kungs Dievs, mans Dievs, ir ar tevi! Viņš tev neļaus būt vājam un neatstums tevi, kamēr tiks pabeigti visi darbi Kunga namā.


text:
Un, redzi, arī priesteru un levītu vienības kalpos Dieva namā. Ar tevi visos darbos būs gudri un prasmīgi vīri, augstmaņi un visa tauta – tie darīs visu, ko teiksi!”


text:
Ķēniņš Dāvids sacīja visai sapulcei: “Dievs ir izvēlējies tikai viņu, manu dēlu Sālamanu, jaunu un maigu puisi, bet darbs ir liels, jo ne cilvēkam domāts šis templis, bet Kungam Dievam!


text:
Es esmu sagādājis Dieva namam, ko vien spēju: zeltu zeltlietām, sudrabu sudrablietām, varu – tam, kas no vara, dzelzi – tam, kas no dzelzs, un koku – tam, kas no koka, oniksa akmeņus, ieliekamos akmeņus, briljantus, raibus akmeņus, visādus dārgakmeņus un daudz marmora.


text:
Turklāt es tik ļoti esmu vēlējies Dieva namu, ka esmu tam veltījis savu mantu, savu zeltu un sudrabu – to es pievienoju tam, ko biju sagatavojis svētajam namam:


text:
trīs tūkstošus talantu zelta, Ofīras zelta, septiņus tūkstošus talantu sudraba, nama sienu pārklājumam,


text:
zeltu zeltlietām, sudrabu sudrablietām un visam, ko darina amatnieki. Kurš vēl šodien labprātīgi ziedos Kungam?!”


text:
Tad arī tēvu namu galvenie, Israēla cilšu vadoņi, virsnieki pār tūkstošiem un simtiem un ķēniņa galminieki ziedoja labprātīgi.


text:
Viņi ziedoja darbiem Dieva namā piecus tūkstošus talantu un desmit tūkstošus dariku zelta, desmit tūkstošus talantu sudraba, astoņpadsmit talantu vara un simts tūkstošus talantu dzelzs.


text:
Tauta priecājās par labprātīgajiem ziedojumiem, jo visi Kungam ziedoja no sirds pilnības! Un arī ķēniņš Dāvids varen priecājās!


text:
Visai sapulcei klātesot, Dāvids slavēja Kungu, sacīdams: “Slavēts tu, Kungs, Israēla Dievs! Mūsu tēvs no mūžības līdz mūžībai!


text:
Kungs, tu varens un liels, dižens, mūžīgs un cēls! Viss, kas debesīs un virs zemes, tava valstība, Kungs! Tu – visam pāri!


text:
Bagātība un gods – no tevis! Tu valdi pār visu, tavā rokā spēks un vara! Stipru un varenu tu visu dari!


text:
Bet kas esmu es, kas ir mana tauta, ka spējām tā ziedot kā šoreiz!? Viss nāk no tevis – kas nāk no tevis, to atdevām tev!


text:
Kā svešinieki mēs tavā priekšā, visi mūsu tēvi kā ceļinieki, mūsu dienas kā ēna pār zemi – un cerību nav!


text:
Kungs, mūsu Dievs, visa šī bagātība, ko savācām, lai celtu namu tavam svētajam vārdam, – tevis dota, jo tev pieder viss!


text:
Es zinu, mans Dievs, – tu pārbaudi sirdis, tev tīkami taisnīgie! Taisnu sirdi un labprāt es visu devu! Tagad arī tava tauta, kas šeit, es redzu – tev ziedo ar prieku!


text:
Kungs, mūsu tēvu Ābrahāma, Īzaka un Israēla Dievs! Uzturi mūžam šādu nodomu savas tautas sirdī! Pievērs sev viņu sirdis!


text:
Ļauj manam dēlam Sālamanam no visas sirds pildīt tavus baušļus, liecības un likumus! – lai viņš paveic visu, lai uzbūvē celtni, ko sāku es!”


text:
Dāvids sacīja visai sapulcei: “Slavējiet Kungu, savu Dievu!” Un visa sapulce slavēja Kungu, savu tēvu Dievu, viņi pielūdza un zemojās Kungam un ķēniņam.


text:
Nākamajā dienā viņi lielā skaitā pienesa Kungam sadedzināmos upurus par visu Israēlu: tūkstoš vēršus, tūkstoš aunus, tūkstoš jērus, kā arī dzeramo upuri.


text:
Todien viņi ēda un dzēra Kunga priekšā ar lielu prieku un apstiprināja par ķēniņu Dāvida dēlu Sālamanu. Kunga priekšā viņi to svaidīja par valdnieku, bet Cādoku par priesteri.


text:
Sālamans sēdās Kunga tronī un kļuva par ķēniņu sava tēva Dāvida vietā. Viņam viss veicās, un viss Israēls viņu klausīja.


text:
Viss Israēls redzēja, ka Kungs Sālamanu dara varenu – viņš tam deva ķēnišķu godību, kādas nav bijis nevienam Israēla ķēniņam pirms tam.


text:
Laiks, kad viņš valdīja pār Israēlu, bija četrdesmit gadu. Septiņus gadus viņš valdīja Hebronā, un trīsdesmit trīs gadus viņš valdīja Jeruzālemē.


text:
Viņš nomira lielā vecumā, sāts mūža dienu, bagāts un godāts. Viņa dēls Sālamans sāka valdīt pēc viņa.


text:
Par ķēniņa Dāvida darbiem no pirmā līdz pēdējam ir rakstīts redzētāja Samuēla, pravieša Nātāna un redzētāja Gāda darbos,


text:
tur ir rakstīts arī par viņa valdīšanu, varonību un tiem laikiem, ko pieredzēja viņš, Israēls un visu zemju valstis


text:
Sālamans, Dāvida dēls, nostiprināja savu valdīšanu – Kungs, viņa Dievs, bija ar viņu un darīja varenu.


text:
Un Sālamans apspriedās ar visu Israēlu, ar virsniekiem pār tūkstošiem un simtiem, ar soģiem, ar visiem vadoņiem un visiem Israēla tēvu namu galvenajiem.


text:
Sālamans un visa sapulce kopā ar viņu devās uz augstieni Gibeonā, jo tur bija Dieva Saiešanas telts, ko tuksnesī bija taisījis Kunga kalps Mozus,


text:
bet Dieva derības šķirstu Dāvids bija atvedis no Kirjat-Jeārīmas uz vietu, ko Dāvids tam bija sagatavojis, un Jeruzālemē tam bija uzcelta telts.


text:
Kunga mājokļa priekšā bija vara altāris, ko darinājis Becalēls, Ūrī dēls, Hūra dēls. To lietoja Sālamans un tie, kas bija sapulcēti.


text:
Sālamans piegāja klāt vara altārim, kas bija pie Saiešanas telts Kunga priekšā, un upurēja uz tā tūkstoti sadedzināmo upuru.


text:
Sālamans sacīja Dievam: “Tu esi izrādījis lielu laipnību pret manu tēvu Dāvidu un esi mani iecēlis par ķēniņu viņa vietā,


text:
tad nu, Kungs Dievs, lai tiek piepildīts solījums manam tēvam Dāvidam, jo tu iecēli mani par ķēniņu tautai – tās ir tik daudz kā putekļu uz zemes!


text:
Jel dod man gudrību un zināšanas, lai spēju vadīt tautu, jo kurš gan spēj spriest tiesu tavai lielajai tautai!”


text:
Dievs atbildēja Sālamanam: “Tādēļ ka tev uz sirds bija šāds lūgums un tu nelūdzi bagātību, pārticību, godu, nedz savu ienaidnieku dzīvību un nelūdzi arī sev ilgu mūžu, bet lūdzi gudrību un zināšanas, lai spriestu tiesu manai tautai, kurai es tevi iecēlu par ķēniņu,


text:
tad es došu tev gudrību un zināšanas, es došu tev arī bagātību, pārticību un godu, un es darīšu tevi par ķēniņu, kāda nav bijis pirms tevis un nebūs arī pēc tevis!”


text:
Sālamans sapulcināja kararatus un jātniekus, un viņam bija tūkstotis četri simti kararatu un divpadsmit tūkstoši jātnieku. Viņš tos novietoja kararatu pilsētās un pie ķēniņa Jeruzālemē.


text:
Jeruzālemē ķēniņš saveda tik daudz sudraba un zelta kā akmeņu un tik daudz ciedru kā mežavīģes ielejā!


text:
No Ēģiptes ieveda kararatus par sešiem simtiem sudraba gabalu un zirgus par simts piecdesmit. Tirgoņi tos gādāja visiem hetiešu ķēniņiem un Arāma ķēniņiem.


text:
Septiņdesmit tūkstošus vīru Sālamans norīkoja par nastu nesējiem un astoņdesmit tūkstošus – par akmeņkaļiem kalnos. Tos pārraudzīja trīs tūkstoši seši simti uzraugu.


text:
Sālamans sūtīja pie Tīras ķēniņa Hūrāma un sacīja: “Dari tāpat, kā darīji manam tēvam Dāvidam – tu sūtīji viņam ciedrus, lai viņš var uzcelt sev namu, kur dzīvot.


text:
Redzi, es ceļu namu, kas svētīts Kunga, mana Dieva, vārdam, lai tur viņa priekšā kvēpinātu vīraku un vienmēr tur atrastos upurmaize, lai tur pienestu sadedzināmos upurus rītos un vakaros, sabatā un jaunā mēnesī, un visos svētkos, ko Kungs, mūsu Dievs, uz mūžiem noteicis Israēlam.


text:
Kurš gan spēj viņam uzcelt namu? Pat visas debesis nespēj viņu aptvert! Kas gan esmu es, ka ceļu viņam namu, lai kvēpinātu viņa priekšā?!


text:
Tad nu sūti man gudru vīru, kas prot apstrādāt zeltu, sudrabu, varu un dzelzi, kā arī purpura, karmīna un purpurzilus audumus, un sūti arī tādu, kas prastu gravēt, – lai tas strādā kopā ar maniem strādniekiem no Jūdas un Jeruzālemes, kurus apmācījis mans tēvs Dāvids.


text:
Sūti man arī ciedru kokus, cipreses un sarkankoku no Lebanona, jo es zinu, ka tavi kalpi prot cirst Lebanona kokus; redzi, mani kalpi būs kopā ar taviem kalpiem,


text:
Redzi, taviem kalpiem, koku cirtējiem, es došu divdesmit tūkstošus koru vētītu kviešu, divdesmit tūkstošus koru miežu, divdesmit tūkstošus batu vīna un divdesmit tūkstošus batu eļļas.”


text:
Tīras ķēniņš Hūrāms sūtīja Sālamanam atbildes vēstuli: “Tādēļ ka Kungs mīl savu tautu, viņš tevi tai iecēlis par ķēniņu!”


text:
Hūrāms sacīja: “Slavēts Kungs, Israēla Dievs, kurš darinājis debesis un zemi, kurš ķēniņam Dāvidam devis gudru, zinīgu un apdomīgu dēlu – tas uzcels namu Kungam un sev valdnieka namu!


text:
viņa māte ir no Dāna meitām, viņa tēvs ir tīrietis, viņš prot apstrādāt zeltu, sudrabu, varu un dzelzi, akmeņus un koku un purpura, purpurzila, smalka lina un karmīna audumu un prot gravēt – viņš pratīs ikvienu sarežģītu darbu, kāds viņam tiks dots, un strādās kopā ar taviem amatniekiem un mana kunga Dāvida, tava tēva, amatniekiem.


text:
un mēs nocirtīsim Lebanonā tik koku, cik vien tev vajag, un aizpludināsim tos pa jūru uz Jafu, un tu tos nogādāsi Jeruzālemē.”


text:
Sālamans saskaitīja visus svešiniekus, kas dzīvoja Israēla zemē, salīdzinādams ar skaitu, ko bija saskaitījis viņa tēvs Dāvids, un tagad to bija simts piecdesmit trīs tūkstoši seši simti.


text:
No tiem septiņdesmit tūkstošus viņš iedalīja par kravu nesējiem, astoņdesmit tūkstošus akmeņu plēšanai kalnos un trīs tūkstošus seši simti par ļaužu darba uzraugiem.


text:
Jeruzālemē Morijas kalnā Sālamans sāka celt namu Kungam, kas tur bija parādījies viņa tēvam Dāvidam, vietā, ko Dāvids bija sagatavojis, kur bija jebūsieša Ornāna klons.


text:
Sālamana celtā Dieva nama pamata mēri bija šādi: garums, pēc vecā mēra, sešdesmit elkoņi un platums divdesmit elkoņi.


text:
Lieveņa garums bija nama platumā divdesmit elkoņi, augstums simts divdesmit. Iekšpusi viņš pārklāja ar tīru zeltu.


text:
Lielo namu viņš pārklāja ar cipreses koku, to pārklāja ar vislabāko zeltu, uz tā bija iegrebtas palmas un ķēžu vītnes.


text:
Viņš darināja svētumu svētumu, tās garums bija nama platumā – divdesmit elkoņi, arī tās platums – divdesmit elkoņi. Viņš to izklāja ar sešiem simtiem talantu vislabākā zelta.


text:
Ķerubu spārnu garums bija pieci elkoņi. Viena spārna garums – pieci elkoņi, tas pieskārās sienai, un otrs spārns – pieci elkoņi, un tas pieskārās otra ķeruba spārnam,


text:
arī otra ķeruba spārna garums bija pieci elkoņi, un tas pieskārās sienai, un arī otrs spārns – pieci elkoņi, un tas savienojās ar pirmā ķeruba spārnu.


text:
Šo ķerubu spārni bija izplesti divdesmit elkoņu platumā, ķerubi stāvēja uz savām kājām, un to sejas bija vērstas pret namu.


text:
Nama priekšā viņš darināja divus trīsdesmit piecus elkoņus augstus stabus. Uz stabu galiem bija piecus elkoņus augsti kapiteļi.


text:
Viņš darināja tādas ķēžu vītnes kā iekšnamā un lika tās uz stabu galiem. Viņš darināja arī simts granātābolus un lika tos uz ķēžu vītnēm.


text:
Stabus novietoja tempļa priekšā – vienu labajā, otru kreisajā pusē. Tiem viņš deva vārdus – labajā pusē bija Jāhīns, kreisajā – Boazs.


text:
Tad no vara atlēja jūru – pilnīgi apaļu, desmit elkoņus no vienas malas līdz otrai, piecus elkoņus augstu, tās apkārtmērs bija trīsdesmit elkoņi.


text:
Zem malas riņķī visapkārt tai bija vēršu tēli – desmit uz katru elkoni, visapkārt divās rindās, izlieti vienā lējumā.


text:
Tā stāvēja uz divpadsmit vēršiem – trīs pagriezti uz ziemeļiem, trīs uz jūras pusi, trīs pagriezti uz dienvidiem, trīs uz saules lēkta pusi. Vara jūra bija uz tiem, bet to pēcpuses bija vērstas uz vidu.


text:
Tās biezums bija plaukstas platumā, tās mala bija veidota kā kausa mala, kā lilijas zieds, tajā satilpa trīsdesmit tūkstoši batu.


text:
Viņš darināja desmit katlus – piecus novietoja nama labajā un piecus kreisajā pusē, lai tajos mazgātu un apskalotu sadedzināmo upuri, bet priesteri mazgājās vara jūrā.


text:
Viņš darināja desmit zelta gaismekļus, kā bija noteikts, un novietoja tos templī – piecus labajā, piecus kreisajā pusē.


text:
Tad viņš taisīja desmit galdus un novietoja templī – piecus labajā, piecus kreisajā pusē. Un viņš darināja simts zelta laistāmos traukus.


text:
Hūrāms darināja katlus, liekšķeres un laistāmos traukus. Tad Hūrāms bija galā ar visām lietām, ko darināja ķēniņa Sālamana Dieva namam:


text:
divus stabus un kapiteļu kausus uz abiem stabu galiem un divus tīklojumus abu kausu pārsegšanai, tie bija uz stabu galiem,


text:
un četrsimt granātābolus abiem tīklojumiem – granātāboli bija divās rindās uz katra tīklojuma, lai pārsegtu abus kapiteļa kausus, kas bija uz pīlāriem,


text:
un katlus, liekšķeres un dakšas – visi šie trauki, kurus darināja Hūrām-Abī ķēniņa Sālamana Kunga namam, bija no spodrināta vara.


text:
un iekšnama priekšā, kā noteikts, novietoja gaismekļu pamatnes un eļļas lukturīšus gaismai no tīra zelta.


text:
Un dzirkles, laistāmie trauki, kausi un ogļu pannas bija no tīra zelta, arī nama iekšējās durvis svētumu svētumam un durvis templim bija no zelta!


text:
Tad visi darbi, kurus Sālamans darīja Kunga namā, tika pabeigti. Un Sālamans tur ienesa sava tēva Dāvida svētlietas, sudrabu, zeltu un traukus un lika tos pie Dieva nama dārgumiem.


text:
Pēc tam Sālamans sapulcināja Israēla vecajos, visu cilšu galvenos, Israēla dēlu tēvu namu vadoņus Jeruzālemē, lai pārnestu Kunga derības šķirstu no Dāvida pilsētas Ciānas.


text:
un uznesa šķirstu, Saiešanas telti un visas svētlietas, kas bija teltī, – tās nesa priesteri un levīti.


text:
Ķēniņš Sālamans un visa Israēla sapulce, kas pie viņa pulcējās derības šķirsta priekšā, upurēja sīklopus un liellopus – to bija tik daudz, ka nedz saskaitīt, nedz aplēst!


text:
Priesteri ienesa Kunga derības šķirstu tā vietā, nama iekšnamā, svētumu svētumā zem ķerubu spārniem.


text:
Kārtis bija tik garas, ka kāršu galus no šķirsta puses varēja redzēt iekšnama priekšā, bet ārpusē tās neredzēja. Tā tas ir līdz šai dienai.


text:
Šķirstā nekā cita nebija, tikai divas akmens plāksnes – tās Mozus deva Horebā, kur Kungs noslēdza derību ar Israēla dēliem, kad tie izgāja no Ēģiptes.


text:
Tad priesteri izgāja no svētvietas, jo visi priesteri, kas tur piedalījās, bija svētījušies, viņi nebija sadalījušies pēc kalpošanas kārtām,


text:
tie bija visi levīti dziedātāji – Āsāfs, Hēmāns, Jedūtūns ar saviem dēliem un brāļiem, tērpušies smalkā linā, ar cimbolēm, arfām un lirām. Tie stāvēja altārim austrumu pusē, un kopā ar tiem bija simts divdesmit priesteri, kas pūta taures.


text:
Un tiem tā saskanēja, it kā tie pūstu vienu tauri un dziedātu vienā balsī – viņi slavēja Kungu un pateicās viņam. Kad sāka skanēt taures, bungu šķīvji un mūzikas instrumenti, lai slavētu Kungu – viņš ir labs, viņa žēlastība ir mūžīga! – Kunga nams piepildījās ar mākoni,


text:
Un viņš sacīja: “Slavēts Kungs, Israēla Dievs! Ar savu muti viņš runāja uz manu tēvu Dāvidu un ar savu roku sacīto piepildīja:


text:
no dienas, kad es izvedu tautu no Ēģiptes zemes, es neizvēlējos visu Israēla cilšu starpā nevienu pilsētu, kur celt namu, lai tur mājotu mans vārds, un es neizvēlējos nevienu vīru, kas vadītu manu Israēla tautu,


text:
taču es izvēlējos Jeruzālemi, lai tur mājotu mans vārds, un es izvēlējos Dāvidu, lai viņš valda pār manu Israēla tautu.


text:
bet Kungs sacīja manam tēvam Dāvidam: tu no sirds gribēji celt namu manam vārdam, tu darīji labi, jo tas nāca no sirds,


text:
vienīgi tu pats necelsi namu, to darīs tavs dēls, kas nācis no taviem gurniem, – viņš cels namu manam vārdam!


text:
Un Kungs ir apstiprinājis savu sacīto, un es esmu cēlies no sava tēva Dāvida un sēžu Israēla tronī, kā Kungs to ir teicis. Es uzcēlu namu Kunga, Israēla Dieva, vārdam!


text:
Sālamans bija darinājis vara paaugstinājumu un to nolicis ārējā pagalmā, tā garums bija pieci elkoņi, platums pieci elkoņi un augstums trīs elkoņi – viņš stāvēja uz tā, tad nometās ceļos pretī visai Israēla sapulcei, pacēla rokas pret debesīm


text:
un sacīja: “Kungs, Israēla Dievs, ne debesīs, ne virs zemes nav tāda Dieva kā tu, kas turētu derību un darītu žēlastību saviem kalpiem, kuri staigā tavā priekšā no visas sirds!


text:
Tu turēji to, ko biji teicis savam kalpam, manam tēvam Dāvidam. Tu runāji ar savu muti un šodien ar savu roku to piepildīji!


text:
Un tagad, Kungs, Israēla Dievs, turi, ko sacīji savam kalpam, manam tēvam Dāvidam! Tu sacīji – tev netrūks, kas sēdēs Israēla tronī manā priekšā, ja vien tavi dēli staigās manas bauslības ceļos, kā tu staigāji manā priekšā.


text:
Vai patiesi Dievs mājo pie cilvēkiem uz zemes? Redzi, debesis un debesu debesis neietver tevi, kur nu vēl šis nams, ko esmu uzcēlis!


text:
Jel pievērsies sava kalpa lūgšanai un viņa pazemīgam lūgumam, Kungs, mans Dievs! Uzklausi raudas un lūgšanu, ko tev lūdz tavs kalps.


text:
Lai tavas acis dienu un nakti ir nomodā pār šo namu – vietu, par kuru tu esi sacījis: tur mājos mans vārds! Uzklausi lūgšanu, ko šajā vietā sacīs tavs kalps!


text:
Uzklausi sava kalpa un savas Israēla tautas lūgumu, ko viņi lūgs šajā vietā, ak, uzklausi no sava mājokļa, no debesīm, uzklausi un piedod!


text:
Ja kāds vīrs grēko pret savu tuvāko un tas nozvērina viņu ar lāstu, un viņš iet zvērēt šajā namā, tava altāra priekšā,


text:
tad uzklausi no debesīm un tiesā taisnīgi savus kalpus – sodi grēcīgo, lai nodarījums nāk pār viņa galvu, bet attaisno taisnīgo un dari viņam pēc taisnības!


text:
Ja tavu Israēla tautu ienaidnieks sakauj, tādēļ ka tā grēkojusi pret tevi, – taču, ja tā atgriežas un atzīst tavu vārdu, lūdzot un nožēlojot to tev šajā namā,


text:
tad uzklausi no debesīm un piedod savai Israēla tautai tās grēkus un atdod atpakaļ zemi, kuru tu devi viņu tēviem.


text:
Ja debesis būtu aizslēgtas un nelītu lietus, tādēļ ka viņi ir grēkojuši pret tevi, – taču, ja viņi lūdz šajā vietā un atzīst tavu vārdu un atgriežas no saviem grēkiem, jo tu viņus esi pazemojis,


text:
tad uzklausi debesīs un piedod grēkus saviem kalpiem un savai Israēla tautai, jo tu viņiem mācīsi labo ceļu, pa kuru iet, un tu dosi lietu zemei, kuru tu esi devis savai tautai mantojumā.


text:
Ja zemē būtu bads, mēris, sausums, labības rūsa, siseņi, kukaiņi vai arī ienaidnieki celtos pret šīs zemes vārtiem, ja būtu posts un sērgas,


text:
tad ikvienu lūgšanu, ikvienu pielūgšanu, ko tev lūdz jebkurš cilvēks no visas tavas Israēla tautas – saprot postu un sāpes un lūgšanā izstiepj rokas pret šo namu –,


text:
tu uzklausi no debesīm, savas mājvietas, piedod un atmaksā nodarīto, jo tu pazīsti viņu sirdis, tu proti atšķirt katra cilvēka dēla sirdi.


text:
Lai tie bīstas tevis un staigā tavu ceļu visas mūža dienas, kuras dzīvos šajā zemē, ko tu esi devis mūsu tēviem.


text:
Un arī svešzemnieks, kurš nav no tavas Israēla tautas, bet atnācis no tālas zemes, jo tavs vārds ir liels, tava roka ir stipra, tavs elkonis pacelts, – ja tas nāk un lūdz šajā namā,


text:
tad uzklausi no debesīm, savas mājvietas, un dari visu, kā dēļ svešzemnieks sauc uz tevi, lai visas zemes tautas pazītu tavu vārdu un bītos tevis tāpat kā tava Israēla tauta un lai tie zina, ka tavs vārds ir pasludināts pār šo namu, kuru es uzcēlu.


text:
Ja tava tauta ietu karā pret ienaidniekiem, ceļā, kurā tu viņus sūtītu, un ja tie pielūgtu tevi, pagriezušies pret šo pilsētu, kuru tu izvēlējies, un namu, kuru es uzcēlu tavam vārdam,


text:
Ja viņi grēkotu pret tevi, jo nav cilvēka, kas negrēko, un tu dusmo uz tiem un liec viņus ienaidniekam saņemt un aizvest gūstā uz tālu vai tuvu zemi


text:
un gūsta zemē viņu sirdis atgriežas pie tevis, un gūsta zemē tie lūdz tevi, sacīdami: mēs esam grēkojuši un netaisni darījuši, mēs esam ļauni!


text:
Ja viņi atgriežas pie tevis no visas sirds un dvēseles savā gūsta zemē, ja viņi lūdzas, pagriezušies pret savu zemi, kuru tu devi viņu tēviem, pret pilsētu, kuru tu esi izvēlējies, un namu, kuru es uzcēlu tavam vārdam,


text:
tad uzklausi no debesīm, savas mājvietas, viņu lūgšanas un pielūgšanas un spried viņiem tiesu, piedod savai tautai, kas pret tevi grēkojusi.


text:
Kungs, Dievs, rodi jel dusas vietu, tu un tavas varenības šķirsts! Tavi priesteri, Kungs Dievs, lai tērpjas glābšanā, tevis apžēlotie lai līksmo labumā!


text:
Kad Sālamans beidza lūgt, no debesīm krita uguns un aprija sadedzināmo upuri. Tad Kunga godība piepildīja namu,


text:
Visi Israēla dēli redzēja krītošo uguni un Kunga godību, kas apņēma namu, un viņi noliecās ar seju pie zemes uz akmens grīdas, un tie slavēja Kungu un viņam pateicās: “Viņš ir labs, viņa žēlastība ir mūžīga!”


text:
Ķēniņš Sālamans upurēja divdesmit divus tūkstošus liellopu un simts divdesmit tūkstošus sīklopu. Ķēniņš un visi ļaudis iesvētīja Dieva namu.


text:
Savās vietās stāvēja priesteri un levīti ar mūzikas instrumentiem, ko bija darinājis ķēniņš Dāvids, lai pateiktos Kungam ar Dāvida slavas vārdiem: viņa žēlastība ir mūžīga! Priesteri ar taurēm stāvēja iepretī – tur stāvēja viss Israēls.


text:
Sālamans iesvētīja iekšējo pagalmu, kas Kunga nama priekšā, – viņš tur pienesa sadedzināmo upuri un miera upura taukus, jo Sālamana darinātais vara altāris bija par mazu sadedzināmajam upurim, labības dāvanai un upura taukiem.


text:
Toreiz Sālamans rīkoja svētkus septiņas dienas, un viss Israēls no Hamātas līdz Ēģiptes upei bija kopā ar viņu, varen liela sapulce!


text:
Astotajā dienā viņiem bija sapulce. Septiņas dienas viņi iesvētīja altāri, un septiņas dienas bija svētki.


text:
Septītā mēneša divdesmit trešajā dienā viņš ļaudis atlaida mājās – tie bija līksmi un priecīgi par visu labo, ko Kungs darījis Dāvidam, Sālamanam un savai Israēla tautai!


text:
Sālamans pabeidza celt Kunga namu un ķēniņa namu – viņš sekmīgi pabeidza visu, kas Sālamanam bija jādara Kunga namā un savā namā.


text:
Tad naktī Kungs parādījās Sālamanam un sacīja: “Es dzirdēju tavu lūgšanu un izvēlējos šo vietu par upura namu!


text:
Kad es aizvēršu debesis un nebūs lietus vai pavēlēšu siseņiem aprīt to, kas uz zemes, vai uzsūtīšu ļaudīm mēri


text:
un mana tauta, kas saukta manā vārdā, zemosies un lūgs – meklēs mani un atgriezīsies no sava ļaunā ceļa –, tad es no debesīm uzklausīšu tos, piedošu viņu grēkus un dziedēšu viņu zemi!


text:
Es esmu izvēlējies šo namu, lai mans vārds tur mājotu mūžīgi, – manas acis un sirds būs tur vienmēr!


text:
Bet tu, ja tu rīkosies tāpat kā tavs tēvs Dāvids un darīsi visu, kā es tev pavēlēju, un turēsi manus likumus un tiesas,


text:
tad es nostiprināšu tavu ķēniņa troni, kā apsolīju tavam tēvam Dāvidam, sacīdams: tev netrūks, kas valda Israēlā!


text:
Bet, ja jūs novērsīsieties un atmetīsiet manus likumus un baušļus, kurus es jums devu, sekosiet un kalposiet citiem dieviem, tiem zemodamies,


text:
tad es tos izraušu no savas zemes, kuru tiem devu, un atmetīšu šo namu, kuru svētīju savam vārdam, un tas kļūs par parunu un izsmieklu visām tautām!


text:
Par šo augsto namu visi garāmgājēji šausmināsies un sacīs: kāpēc Kungs tā darīja šai zemei un šim namam?


text:
Tad tiem atbildēs: tāpēc, ka tie atmetuši Kungu, savu Dievu, kurš viņus izveda no Ēģiptes zemes, un stipri pieķērušies citiem dieviem, zemojušies un kalpojuši tiem, – tāpēc viņš lika, lai pār tiem nāk viss šis ļaunums!”


text:
kā arī pilsētas, kuras Sālamanam deva Hūrāms, – Sālamans tās uzcēla un nomitināja tur Israēla dēlus.


text:
Viņš uzcēla augšējo Bēt-Horonu un lejas Bēt-Horonu, abas pilsētas bija nocietinātas ar mūriem, un tajos bija vārti ar aizšaujamām bultām.


text:
Tika uzcelta arī Baalāta un visas noliktavu pilsētas, kas piederēja Sālamanam, kā arī visas pilsētas kararatiem un pilsētas jātniekiem – tika uzcelts viss, ko vien Sālamans vēlējās uzcelt Jeruzālemē, Lebanonā un visā viņa pārvaldītajā zemē.


text:
Visas tautas, kas nebija no Israēla, visi, kas bija atlikuši no hetiešiem, amoriešiem, periziešiem, hiviešiem un jebūsiešiem,


text:
un viņu dēli, kas bija atlikuši tajā zemē un kurus Israēla dēli nespēja iznīcināt, Sālamans padarīja par klaušiniekiem līdz šai dienai.


text:
Bet Israēla dēliem Sālamans nelika vergot savos darbos, jo tie bija karavīri, galminieki, kararatu virsnieki un jātnieki.


text:
Faraona meitu Sālamans pārveda no Dāvida pilsētas uz namu, ko bija viņai uzcēlis. Viņš pasludināja: “Mana sieva nevar dzīvot Israēla ķēniņa Dāvida namā, jo vieta, kur atrodas Kunga derības šķirsts, ir svēta!”


text:
Diendienā tika upurēts, kā Mozus bija noteicis – sabatā, jaunā mēnesī un trīs reizes gadā: Neraudzētās maizes svētkos, Nedēļu svētkos un Būdiņu svētkos.


text:
Viņš noteica tādu pašu kārtību kā viņa tēvs Dāvids. Priesteriem bija kalpošanas maiņas un levītiem sardzes, lai tie slavē un palīdz priesteriem, kā katru dienu paredzēts. Pie visiem vārtiem bija vārtu sargu vienības, jo tā bija pavēlējis Dieva vīrs Dāvids.


text:
Tā Sālamans pabeidza visus darbus – no dienas, kad Kunga namam lika pamatakmeni, līdz dienai, kad Kunga nams tika pilnīgi pabeigts.


text:
Hūrāms sūtīja viņa kalpiem līdzi savus kalpus, kas pazina jūru. Kopā ar Sālamana kalpiem tie devās uz Ofīru un no turienes atveda četri simti piecdesmit talantus zelta, ko nogādāja ķēniņam Sālamanam.


text:
Šebas ķēniņiene dzirdēja par Sālamana slavu un ar ļoti lielu karavānu nāca pie Sālamana uz Jeruzālemi pārbaudīt viņu ar mīklām. Kamieļi nesa smaržas, daudz zelta un dārgakmeņu. Viņa runāja ar Sālamanu par visu, ko bija nodomājusi,


text:
un Sālamans tai atbildēja, un nebija nekā, kas Sālamanam būtu apslēpts un ko viņš nevarētu atbildēt.


text:
un ēdienu uz viņa galda, un viņa kalpu pulku, kā tie apkalpo un tērpti, un dzērienu devējus, un viņa sadedzināmo upuri, ko tas upurēja Kunga namā, – viņai aizrāvās elpa!


text:
bet es neticēju valodām, līdz atnācu un ieraudzīju savām acīm. Redzi, tas, ko es līdz šim esmu dzirdējusi, nav pat puse no tā, ko var teikt par tavu gudrību un labumiem!


text:
Slavēts lai Kungs, tavs Dievs, kam labs prāts uz tevi, kas iecēlis tevi Israēla tronī, jo tavs Dievs Israēlu mīl mūžīgi, – viņš tevi iecēlis spriest tiesu pēc taisnības!”


text:
Un viņa ķēniņam deva simts divdesmit mēru zelta un ļoti daudz smaržu un dārgakmeņu – tādu smaržu, kādas Šebas ķēniņiene deva Sālamanam, vairs nav bijis!


text:
Ķēniņš taisīja koraļļkoka apmales Kunga namam un ķēniņa namam, kā arī liras un arfas dziedātājiem – Jūdas zemē tādas nekad agrāk nebija redzētas!


text:
Ķēniņš Sālamans deva Šebas ķēniņienei visu, ko viņa vēlējās un lūdza, – vairāk par to, ko viņa bija devusi ķēniņam. Tad viņa kopā ar saviem kalpiem devās atpakaļ un gāja uz savu zemi.


text:
arī no tirgoņiem un lieltirdzniecības, un visiem Arābijas ķēniņiem un zemes pārvaldniekiem Sālamanam ienāca zelts un sudrabs.


text:
Ķēniņš Sālamans darināja divi simti lielu vairogu no kalta zelta – katra vairoga kalšanai izlietoja seši simti gabalus zelta.


text:
Darināja arī trīs simti mazu vairogu no kalta zelta – katru vairogu no trīs simti gabaliem zelta, un ķēniņš tos novietoja Lebanona koka namā.


text:
Tronim bija seši pakāpieni un zelta kājsols, troņa sānos roku atbalsti, un blakus balstiem bija divas lauvas.


text:
Visi ķēniņa Sālamana dzērienu trauki bija no zelta, visi trauki Lebanona koka namā bija no tīra zelta – sudraba nebija, jo Sālamana dienās to neturēja vērtē,


text:
jo ķēniņa kuģi kopā ar Hūrāma kalpiem devās uz Taršīšu – reizi trijos gados Taršīšas kuģi veda zeltu, sudrabu, ziloņkaulu, mērkaķus un pāvus.


text:
Viņi nāca katrs ar savu dāvanu – sudraba un zelta lietām, tērpiem, ieročiem un smaržām, zirgiem un mūļiem, un tā gadu no gada.


text:
Sālamanam bija četri tūkstoši steliņģu zirgiem un ratiem un divpadsmit tūkstoši jātnieku. Tos viņš izvietoja kararatu pilsētās un pie sevis Jeruzālemē.


text:
Un visi pārējie Sālamana darbi no pirmā līdz pēdējam – vai tad par tiem nav rakstījuši Laiku grāmatā pravietis Nātāns, Ahija no Šīlo un redzētājs Ido redzējumos par Jārobāmu, Nebāta dēlu!?


text:
Sālamans apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja viņa tēva Dāvida pilsētā. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Rehabeāms.


text:
To dzirdēja Jārobāms, Nebāta dēls, kurš atradās Ēģiptē, kurp bija aizbēdzis no ķēniņa Sālamana. Jārobāms dzīvoja Ēģiptē.


text:
“Tavs tēvs darīja smagu mūsu jūgu, bet tu atvieglini sava tēva smagās klaušas un jūgu, ko viņš mums uzlicis, tad mēs tev kalposim!”


text:
Un tie viņam sacīja: “Ja tu labi izturēsies pret šo tautu, būsi tiem labvēlīgs un atbildēsi laipniem vārdiem, viņi būs tavi kalpi uz visiem laikiem!”


text:
Bet viņš atmeta vecajo padomu un apspriedās ar jaunekļiem, kas bija uzauguši kopā ar viņu un viņam kalpoja.


text:
Mans tēvs jums uzkrāva smagu jūgu, bet es vēl pielikšu jūsu jūgam – mans tēvs jūs pārmācīja ar pātagām, bet es jūs pārmācīšu ar skarpijiem!”


text:
Viņš runāja ar tiem, kā bija ieteikuši jaunekļi: “Es darīšu smagu jūsu jūgu un vēl tam pielikšu – mans tēvs jūs pārmācīja ar pātagām, bet es jūs pārmācīšu ar skarpijiem!”


text:
Un ķēniņš neuzklausīja tautu, jo Dievs pavērsa tā, lai piepildītos Kunga vārds, ko viņš bija sacījis par Jārobāmu, Nebāta dēlu, caur Ahiju no Šīlo.


text:
Kad ķēniņš neuzklausīja Israēlu, tauta sacīja ķēniņam: “Kāda mums daļa gar Dāvidu, vai mantojums mums pie Jišaja dēla? Israēl, visi uz savām teltīm! Uzraugi pats savu namu, Dāvid!” Un viss Israēls devās uz savām teltīm.


text:
Ķēniņš Rehabeāms sūtīja Hadorāmu, kas pārraudzīja strādniekus, bet Israēla dēli viņu nomētāja akmeņiem, un viņš nomira. Ķēniņš Rehabeāms steigšus kāpa ratos, lai bēgtu uz Jeruzālemi.


text:
Rehabeāms nāca uz Jeruzālemi un sapulcināja Jūdas un Benjāmina namu, simts astoņdesmit tūkstošus izlases karotāju, lai karotu ar Israēlu un atgūtu valsti Rehabeāmam.


text:
tā saka Kungs: necelieties un nekarojiet ar saviem brāļiem, bet atgriezieties katrs savā namā, jo tā lieta nākusi no manis!” Tie uzklausīja Kunga vārdu un negāja karot ar Jārobāmu.


text:
Viņš nostiprināja nocietinājumus, iecēla pilsētām pārvaldniekus un krāja tajās pārtiku, eļļu un vīnu.


text:
Katrā pilsētā bija vairogi un šķēpi, viņš tās bija vareni nostiprinājis. Viņam bija palikusi Jūda un Benjāmins.


text:
jo levīti atstāja savas zemes platības un īpašumus un devās uz Jeruzālemi. Jārobāms un viņa dēli tos bija atcēluši no Kunga priesteru amata


text:
Tie, kas no sirds meklēja Kungu, Israēla Dievu, no visām Israēla ciltīm kopā ar levītiem devās uz Jeruzālemi, lai upurētu Kungam, viņu tēvu Dievam.


text:
Tā viņi nostiprināja Jūdas valsti un atbalstīja Rehabeāmu, Sālamana dēlu, trīs gadus – visus trīs gadus staigādami Dāvida un Sālamana ceļu.


text:
Rehabeāms ņēma par sievu Mahalatu, Dāvida dēla Jerīmota meitu, un Abīhailu, Jišaja dēla Elīāba meitu.


text:
Rehabeāms mīlēja Maahu, Abšāloma meitu, vairāk par visām savām sievām un blakussievām. Viņam bija astoņdesmit sievas un sešdesmit blakussievas. Viņam dzemdēja divdesmit astoņus dēlus un sešdesmit meitas.


text:
Rehabeāms iecēla Maahas dēlu Abiju par galveno, par vadoni saviem brāļiem, jo viņš bija nolēmis to iecelt par ķēniņu.


text:
Viņš bija saprātīgs un sadalīja visus savus dēlus pa visu Jūdas un Benjāmina zemi, pa visām nocietinātajām pilsētām, deva tiem daudz pārtikas un sagādāja pulkiem sievu.


text:
Kad Rehabeāma valdīšana bija kļuvusi pamatīga un stipra, viņš atmeta Kunga bauslību un viss Israēls kopā ar viņu.


text:
Tādēļ ka viņi kļuva neuzticīgi Kungam, ķēniņa Rehabeāma piektajā gadā Ēģiptes ķēniņš Šīšaks uzbruka Jeruzālemei


text:
ar tūkstoti un diviem simtiem kararatu, sešdesmit tūkstošiem jātnieku, un nebija skaita ļaudīm, kas nāca tam līdzi no Ēģiptes, – lūbieši, sukotieši un kūšieši.


text:
Tad pie Rehabeāma un Jūdas augstmaņiem, kuri, slēpdamies no Šīšaka, bija sapulcējušies Jeruzālemē, nāca pravietis Šemaja un sacīja: “Tā saka Kungs: jūs pametāt mani, un es jūs pametu Šīšakam!”


text:
Kungs redzēja, ka viņi ir pazemīgi. Tad Kunga vārds nāca pār Šemaju: “Tādēļ ka viņi ir zemojušies, es tos neizpostīšu, bet ļaušu tiem kaut mazliet glābties, es neizliešu savu dusmu kvēli pār Jeruzālemi ar Šīšaka roku,


text:
Ēģiptes ķēniņš Šīšaks nāca pret Jeruzālemi un paņēma Kunga nama un ķēniņa nama dārgumus – viņš paņēma visu! Viņš paņēma arī Sālamana darinātos zelta vairogus.


text:
To vietā ķēniņš Rehabeāms darināja vara vairogus un deva tos sardzes virsniekiem, kas stāvēja sardzē pie ķēniņa nama durvīm.


text:
Ik reizi, kad ķēniņš gāja Kunga namā, sardze gāja un tos ņēma un pēc tam nesa atpakaļ uz sardzes istabu.


text:
Kad viņš zemojās, Kunga dusmas novērsās, un viņš netika pilnīgi pazudināts. Arī Jūdā notika labas lietas.


text:
Ķēniņš Rehabeāms nostiprināja savu varu Jeruzālemē. Viņš sāka valdīt četrdesmit viena gada vecumā. Rehabeāms valdīja septiņpadsmit gadus Jeruzālemē – pilsētā, kuru Kungs no visām Israēla ciltīm bija izvēlējies, lai tur liktu mājot savam vārdam. Viņa mātes vārds bija Naama, amoniete.


text:
Un Rehabeāma darbi no pirmā līdz pēdējam – vai tad tie nav aprakstīti pravieša Šemaja un redzētāja Ido vārdiem, lai tas būtu cilts rakstos. Starp Rehabeāmu un Jārobāmu visu laiku bija karš.


text:
viņš valdīja Jeruzālemē trīs gadus. Viņa mātes vārds bija Maaha, Ūrīēla meita no Gibas. Un bija karš starp Abiju un Jārobāmu.


text:
Abija devās uzbrukumā ar četri simti tūkstošiem varonīgu karavīru, bet Jārobāms lika pretī astoņi simti tūkstošus varonīgu karavīru.


text:
Vai tad nezināt, ka Kungs, Israēla Dievs, Israēla valsti uz mūžiem piešķīris Dāvidam un viņa dēliem ar sāls derību?


text:
Ap viņu salasījās visādi niekkalbji, nelieši, un tie viņu atbalstīja pret Rehabeāmu, Sālamana dēlu, kad Rehabeāms vēl bija nesaprātīgs zēns un nevarēja tiem pretoties.


text:
Vai tagad jūs domājat pretoties Kunga valstij, kas nodota Dāvida dēliem?! Jūsu ir milzum daudz, jums ir zelta teļi – dievi, kurus Jārobāms jums darinājis!


text:
Vai tad jūs nepadzināt Kunga priesterus, Ārona dēlus, un levītus un neiecēlāt sev priesterus tāpat kā citu zemju tautas? Ikviens nāca un pats iecēla sevi par priesteri tam, kas nav Dievs, dodams jaunu vērsēnu un septiņus aunus.


text:
Bet mums ir Kungs, mūsu Dievs, un mēs viņu neesam atmetuši, un Kungam kalpo priesteri, Ārona dēli, un levīti tiem piekalpo.


text:
Sadedzināmā upura dūmi ik rītu un vakaru ceļas pie Kunga, kā arī vīraka smarža, uz tīra zelta galda ir upurmaizes, uz zelta gaismekļu pamatnēm ik vakaru gail eļļas lukturīši, jo mēs ievērojam, ko Kungs, mūsu Dievs, ir noteicis – taču jūs viņu atmetāt!


text:
Un, redzi, Dievs ir ar mums, viņš ir mūsu vadonis, un viņa priesteri pūš pret jums kara taures, Israēla dēli! Jūs nekarosiet pret Kungu, savu tēvu Dievu, tas jums neizdosies!”


text:
Jārobāms lika tos apiet, doties uz slēpni un nokļūt tiem aizmugurē. Viņi bija gan Jūdas priekšā, gan slēpnī aizmugurē.


text:
Jūda paraudzījās, un redzi – jākaro gan priekšā, gan aizmugurē! Tad viņi piesauca Kungu, un priesteri pūta taures,


text:
Abija ar saviem ļaudīm tos kāva lielā slaktiņā. Israēlā nokauti krita pieci simti tūkstoši izlases vīru.


text:
Israēla dēli todien tika pazemoti, bet Jūdas dēli bija stipri, jo viņi paļāvās uz Kungu, savu tēvu Dievu.


text:
Abija vajāja Jārobāmu un atņēma tam pilsētas – Bēteli un tās ciemus, Ješānu un tās ciemus, kā arī Efronu un tās ciemus.


text:
Abija kļuva stiprs. Viņš ņēma četrpadsmit sievas, un tās viņam dzemdēja divdesmit divus dēlus un sešpadsmit meitas.


text:
Abija apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja Dāvida pilsētā. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Āsa. Viņa dienās zemē bija miers desmit gadus.


text:
No visām Jūdas pilsētām viņš aizvāca augstieņu altārus un saules stabus, un valsts viņa laikā atguvās.


text:
Viņš Jūdā uzcēla pilsētu nocietinājumus, jo zemē bija miers, kara nebija visus šos gadus, jo Kungs deva mieru.


text:
Viņš pavēlēja Jūdai: “Celsim šīs pilsētas un tām apkārt mūrus, torņus un vārtus ar aizšaujamām bultām. Zeme vēl pieder mums, jo mēs sekojam Kungam, savam Dievam, – viņam mēs sekojam! Viņš mums ir devis mieru visapkārt!” Un tie cēla un zēla.


text:
Āsas karaspēkā bija trīs simti tūkstoši no Jūdas, bruņoti ar lieliem vairogiem un šķēpiem, no Benjāmina bija vairognesēji un loka šāvēji, divi simti astoņdesmit tūkstoši, visi tie bija vareni spēkavīri!


text:
Kūšietis Zerahs nāca pret tiem ar tūkstoš tūkstošu karaspēku un trīs simti kararatiem. Viņš atnāca līdz Mārēšai.


text:
Āsa piesauca Kungu, savu Dievu, un sacīja: “Kungs, neviens nav kā tu, kas tā palīdz vājam pret stipru! Palīdzi mums, Kungs, mūsu Dievs, jo tu – mūsu balsts! Tavā vārdā mēs ejam pret šo pulku! Kungs, tu mūsu Dievs! Nav cilvēka, kas tevi noturētu!”


text:
Āsa ar saviem ļaudīm, kas bija pie viņa, tos vajāja līdz Gerārai. Kūšieši krita, neviens no tiem nepalika dzīvs, tie tika satriekti Kunga un viņa karapulku priekšā! Jūdi guva ļoti lielu laupījumu.


text:
Viņi sakāva visas pilsētas ap Gerāru, jo Kunga šausmas bija tās pārņēmušas, un viņi izlaupīja visas pilsētas un guva brangu laupījumu.


text:
Viņi sakāva arī ganu apmetnes un paņēma sev daudz sīklopu un kamieļu, bet pēc tam atgriezās Jeruzālemē.


text:
viņš devās satikt Āsu un teica: “Āsa, visi Jūdā un Benjāminā, klausieties manī! Kungs ir ar jums, kamēr jūs esat ar viņu! Ja jūs viņu meklējat, tad viņš ir atrodams, bet, ja jūs viņu atmetat, arī viņš jūs atmet!


text:
Tolaik nebija miera ne tiem, kas devās prom, ne tiem, kas pārnāca, jo visi zemes iemītnieki bija pagalam apjukuši.


text:
Kad Āsa dzirdēja Odēda dēla pravietojumu, viņš sadūšojās un visā zemē aizvāca pretīgos elkus – no Jūdas, Benjāmina un tām pilsētām, kas bija iekarotas Efraima kalnos. Viņš atjaunoja Kunga altāri, kas bija Kunga lieveņa priekšā.


text:
Viņš sapulcināja visu Jūdu, Benjāminu un tos, kas bija apmetušies pie viņiem no Efraima, Manases un Šimona, – daudzi no Israēla pārnāca pie viņa, jo redzēja, ka Kungs, viņu Dievs, ir ar viņu.


text:
Ikviens, kurš nesekos Kungam, Israēla Dievam, tiks nonāvēts – gan mazs, gan liels, gan vīrs, gan sieva!


text:
Visa Jūda priecājās par zvērestu, jo ļaudis bija zvērējuši no visas sirds, alkdami meklēt viņu, – un viņš bija atrodams! Kungs tiem deva mieru it visur!


text:
Ķēniņš Āsa atņēma ķēniņienes godu pat savai mātei Maahai, jo viņa bija darinājusi pretīgo Ašēru. Āsa nocirta tās tēlu, sadragāja to un sadedzināja Kidronas ielejā.


text:
Āsas trīsdesmit sestajā valdīšanas gadā Israēla ķēniņš Baeša nāca pret Jūdu. Viņš sāka celt Rāmu, lai neviens nevarētu ne iziet, ne ieiet pie Jūdas ķēniņa Āsas.


text:
Tad Āsa ņēma sudrabu un zeltu, kas bija Kunga namā un ķēniņa nama mantnīcās, un sūtīja to Arāmas ķēniņam Ben-Hadadam, kas dzīvoja Damaskā, sacīdams:


text:
“Starp mani un tevi, starp manu tēvu un tavu tēvu ir derība – redzi, es tev sūtu sudrabu un zeltu, ej un lauz savu derību ar Israēla ķēniņu Baešu, lai viņš atkāpjas no manis!”


text:
Ben-Hadads uzklausīja ķēniņu Āsu un sūtīja savus karaspēka pavēlniekus pret Israēla pilsētām. Tie sakāva Ijonu, Dānu, Ābel-Maimu un visas Naftālī noliktavu pilsētas.


text:
Tad ķēniņš Āsa norīkoja visus Jūdas ļaudis, lai tie pārved akmeņus un baļķus no Rāmas, ko bija uzcēlis Baeša, un no tiem viņš uzcēla Gebu un Micpu.


text:
Tad pie Jūdas ķēniņa Āsas nāca redzētājs Hānānī un sacīja: “Arāmas ķēniņa karaspēks ir izsprucis no taviem nagiem tāpēc, ka tu paļāvies uz Arāmas ķēniņu, bet nepaļāvies uz Kungu, savu Dievu!


text:
Vai kūšiešiem un lūbiešiem nebija milzīgs karaspēks ar daudziem kararatiem un jātniekiem – taču, kad tu paļāvies uz Kungu, viņš tos nodeva tev!


text:
Kungs noraugās, pārlūkodams it visas zemes, viņš stiprina sirdi tiem, kas viņam uzticas! Aplam tu esi darījis, kopš šī laika nerims kari ap tevi!”


text:
Āsa sadusmojās uz redzētāju un ieslodzīja to cietumā, jo viņš par to bija nikns. Tolaik Āsa tautā sāka apspiest arī citus.


text:
Āsas trīsdesmit devītajā valdīšanas gadā tam sasirga kājas, viņš smagi sirga, bet arī slimībā nemeklēja Kungu, tikai dziedniekus.


text:
Viņu apbedīja kapenēs, ko viņš sev bija izcirtis Dāvida pilsētā. Viņu guldīja guļvietā, kas bija pildīta ar balzamētāju gatavotām dažādām balzamu smaržām. Viņi tam dedzināja varen lielu uguni!


text:
Viņš izvietoja karaspēku visās Jūdas cietokšņu pilsētās, bet pulkus viņš izvietoja Jūdas zemē un tajās Efraima pilsētās, ko bija ieņēmis viņa tēvs Āsa.


text:
Kungs bija ar Jehošāfātu, jo viņš darīja, kā agrāk bija darījis viņa tēvs Dāvids, un nesekoja baāliem,


text:
Un Kungs nostiprināja viņa valsti. Visi jūdi deva nodevas Jehošāfātam, un viņš iemantoja lielu bagātību un godu.


text:
Savas valdīšanas trešajā gadā viņš sūtīja augstmaņus, lai tie māca Jūdas pilsētās: Ben-Hailu, Obadju, Zeharju, Netanēlu un Mihu.


text:
Un kopā ar tiem levītus: Šemaju, Netanjāhu, Zebadjāhu, Asā-Ēlu, Šemīramotu, Jonatānu, Adonījāhu, Tobījāhu un Tob-Adonīju – levītus, un kopā ar tiem arī priesterus Elīšāmu un Jehorāmu.


text:
Viņi mācīja Jūdā, un tiem līdzi bija Kunga bauslības grāmatas. Viņi ceļoja pa visām Jūdas pilsētām un mācīja ļaudis.


text:
Taču daži filistieši Jehošāfātam kā cieņas apliecinājumu pienesa meslus un sudrabu. Arī arābi viņam deva sīklopus – septiņus tūkstošus un septiņus simtus aunu un septiņus tūkstošus un septiņus simtus āžu.


text:
Tie pulcējās pēc savām dzimtām: Jūdas virsnieki pār tūkstošiem, virsnieks Adna ar trīs simti tūkstošiem varonīgu karavīru,


text:
nākamais bija Amasja, Zihrī dēls, kas Kungam kalpoja brīvprātīgi, kopā ar viņu bija divi simti tūkstoši varonīgu karavīru.


text:
Gada beigās viņš devās pie Ahāba uz Samariju. Ahābs viņam un viņa ļaudīm kāva daudz avju un vēršu un vilināja karot pret Rāmot-Gileādu.


text:
Israēla ķēniņš Ahābs sacīja Jūdas ķēniņam Jehošāfātam: “Vai tu nāksi kopā ar mani uz Rāmot-Gileādu?” Viņš tam atbildēja: “Es darīšu kā tu, kā tava, tā mana tauta – es karošu kopā ar tevi!”


text:
Israēla ķēniņš sapulcināja četri simti praviešus un sacīja tiem: “Vai man iet cīnīties Rāmot-Gileādā vai rimties?” Un tie sacīja: “Ej, Dievs tos nodos ķēniņam!”


text:
Israēla ķēniņš teica Jehošāfātam: “Ir vēl viens, kas varētu iztaujāt Kungu, bet es viņu ienīstu, jo viņš man nepravieto labu, vienmēr tik ļaunu – tas ir Miha, Jimlas dēls!” Jehošāfāts teica: “Lai ķēniņš tā nerunā!”


text:
Apvilkuši ķēniņa drānas, Israēla ķēniņš un Jehošāfāts, Jūdas ķēniņš, sēdēja katrs savā tronī – tie sēdēja Samarijas vārtu laukumā, un visi pravieši tiem pravietoja.


text:
Sūtnis, kurš nāca saukt Mihu, viņam sacīja: “Redzi, pravieši vienā mutē runā ķēniņam labu, runā taču arī tu tāpat, saki labu!”


text:
Kad viņš ienāca pie ķēniņa, ķēniņš viņam jautāja: “Miha, vai man iet cīnīties pret Rāmot-Gileādu vai rimties?” Viņš atbildēja: “Ej, tev veiksies, un Kungs to nodos ķēniņam.”


text:
Tad ķēniņš sacīja viņam: “Cik reižu man jāliek tev zvērēt, ka tu neteiksi neko kā vien patiesību Kunga vārdā?”


text:
Un viņš sacīja: “Es redzēju visu Israēlu izklīdinātu pa kalniem kā avis bez gana. Kungs sacīja: šiem nav vadoņa, lai viņi atgriežas katrs savā namā ar mieru!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja Jehošāfātam: “Vai es tev neteicu, ka viņš nepravieto man labu, tik ļaunu vien?!”


text:
Miha sacīja: “Tad jel klausies Kunga vārdu! Es redzēju Kungu sēžam tronī, un viss debesu karapulks stāvēja pie viņa labās un kreisās rokas.


text:
Un Kungs sacīja: kurš piekrāps Israēla ķēniņu Ahābu, ka viņš dodas karot pret Rāmot-Gileādu un tur krīt? Viens runāja šā, otrs tā.


text:
Tas atbildēja: es iešu un kļūšu par melu garu visu viņa praviešu mutēs! Un viņš sacīja: piekrāp viņu, tu to spēsi, ej un dari!


text:
Tad pienāca Cedekija, Kanaāna dēls, sita Miham pa žokli un sacīja: “Ak tad Kunga Gars ir aizgājis prom no manis, lai runātu ar tevi!?”


text:
un sakiet: tā saka ķēniņš: lieciet viņu cietumā un dodiet viņam bada maizi un slāpju ūdeni, līdz es pārnāku ar mieru!”


text:
Miha sacīja: “Ja tu tiešām atgriezīsies ar mieru, tad Kungs nebūs runājis caur mani.” Un viņš sacīja: “Dzirdiet, visas tautas!”


text:
Israēla ķēniņš sacīja Jehošāfātam: “Es iešu kaujā pārģērbies, bet tu apģērb savas drānas.” Israēla ķēniņš pārģērbās, un viņi devās kaujā.


text:
Bet Arāmas ķēniņš pavēlēja saviem kararatu virsniekiem: “Necīnieties ne ar mazu, ne lielu – vienīgi ar Israēla ķēniņu!”


text:
Kad kararatu virsnieki ieraudzīja Jehošāfātu, tie nosprieda: “Tas ir Israēla ķēniņš!” – tie viņu cīņā ielenca, bet Jehošāfāts kliedza. Un Kungs viņam palīdzēja – Dievs aizvedināja tos no viņa.


text:
Kāds vīrs uzvilka loku, netēmēdams izšāva un trāpīja Israēla ķēniņam starp bruņu savienojumiem un krūšu bruņām. Tad viņš sacīja savam kararatu braucējam: “Griez apkārt un izved mani no kaujas lauka, jo es esmu ievainots.”


text:
Kauja todien kļuva aizvien sīvāka, un Israēla ķēniņš stāvēja ratos kaujā pret aramiešiem līdz pat vakaram. Kad rietēja saule, viņš nomira.


text:
Redzētājs Jehus, Hānānī dēls, devās viņu satikt un sacīja ķēniņam Jehošāfātam: “Vai bija jāpalīdz ļaundarim un jāmīl Kunga ienīstais?! Tāpēc pār tevi nāk Kunga dusmas!


text:
Jehošāfāts dzīvoja Jeruzālemē. Viņš atkal devās pie ļaudīm no Bēršebas līdz Efraima kalniem, lai pievērstu tos Kungam, viņu tēvu Dievam.


text:
un sacīja viņiem: “Apdomājiet, kā jūs to darāt, jo jūsu tiesa nāk nevis no cilvēka, bet no Kunga, kurš ir ar jums, kad pasludināt spriedumu!


text:
Tad nu bīstieties Kunga, iztiesājiet rūpīgi, jo Kungs, mūsu Dievs, ir nemaldīgs, nenostājas nevienā pusē un ir neuzpērkams!”


text:
Arī Jeruzālemē Jehošāfāts iecēla par Kunga tiesnešiem un strīdu izšķīrējiem levītus, priesterus un Israēla tēvu namu galvenos. Un tie dzīvoja Jeruzālemē.


text:
Katrā strīdā, ar ko pie jums vēršas jūsu tuvākie, kas dzīvo jūsu pilsētās, – par asins izliešanu vai bauslību, pavēlēm, likumiem vai tiesām –, pamāciet tos, lai jūs nebūtu vainīgi Kunga priekšā un jūsu tuvākie nedusmotos uz jums. Dariet tā, un jums nebūs vainas!


text:
Redzi, augstais priesteris Amarjāhu pārzinās visas Kunga lietas, bet Zebadjāhu, Ismaēla dēls, Jūdas cilts vadonis, visas ķēniņa lietas, un ar jums būs levītu vadītāji. Esiet stipri un rīkojieties – Kungs būs kopā ar tiem, kas dara labu!”


text:
Tad ļaudis atnāca pie Jehošāfāta un paziņoja: “Milzīgs pulks nāk pret tevi no jūras otras puses, no Arāmas! Redzi, tie jau ir Hacecon-Tāmārā, kas ir Ēn-Gedī.”


text:
Jūda tika sapulcināts, lai rastu Kunga palīdzību. Arī no visām Jūdas pilsētām ļaudis sanāca rast Kunga palīdzību.<br/> Jehošāfāta lūgšana un uzvara


text:
un sacīja: “Kungs, mūsu tēvu Dievs! Vai tu neesi debesu Dievs, kas valdi pār visu tautu valstīm? Tev ir spēks un vara! Nav tāda, kas stāv tev līdzās!


text:
Vai tu neesi mūsu Dievs, kas izdzini no šīs zemes tās iemītniekus tavas tautas Israēla priekšā un devi to Ābrahāma dzimumam, kas iemīlējis tevi uz mūžiem!


text:
ja mūs ķers ļaunums, sodības zobens, mēris vai bads un mēs nostāsimies šī nama un tavā priekšā, jo tavs vārds mājo šajā namā, un mēs piesauksim tevi savās bēdās, tad tu uzklausi un glāb mūs!


text:
Un, redzi, Āmona, Moāba un Seīra kalnu iemītnieki, caur kuru zemi tu neļāvi iet Israēlam, kad tas nāca no Ēģiptes zemes, un tas tiem pagāja garām, tos neiznīcinājis,


text:
redzi, tie nāk, lai atmaksātu mums, lai padzītu mūs no tava īpašuma, ko tu mums esi devis mantojumā!


text:
Ak, mūsu Dievs! Vai tu tos netiesāsi, jo mums nav spēka pretoties šim milzīgajam pulkam, kas nāk pret mums, un mēs nezinām, ko darīt, raugāmies vienīgi uz tevi!”


text:
Un pār Jahaziēlu, Zeharjahu dēlu, Benājāhu dēlu, Jeiēla dēlu, Matanjas dēlu, levītu no Āsāfa dēliem, šajā sapulcē nāca Kunga Gars!


text:
Un viņš sacīja: “Pielūko, Jūda un Jeruzālemes ļaudis, un ķēniņ Jehošāfāt, tā jums saka Kungs: nebīstieties un neesiet izmisuši šī milzīgā pulka dēļ, jo tas nav jūsu, bet Dieva karš!


text:
Rīt dodieties pret tiem; redzi, tie nāks augšup pa Cīcas pāreju, un jūs tos sastapsiet ielejas galā pie Jeruēla tuksneša.


text:
Šajā kaujā jums nebūs jākaro – tikai jānostājas, jāstāv un jānoraugās, kā Kungs jūs glābj, Jūda un Jeruzāleme! Nebīstieties un nebaiļojieties, rīt dodieties pret tiem, un Kungs būs ar jums!”


text:
Tad Jehošāfāts noliecās ar seju līdz zemei, un arī Jeruzālemes iedzīvotāji krita Kunga priekšā un pateicās Kungam.


text:
Viņi cēlās agri no rīta un devās uz Tekoas tuksnesi. Pirms tie devās ceļā, Jehošāfāts nostājās un sacīja: “Klausies, Jūda un Jeruzālemes ļaudis, uzticieties Kungam, savam Dievam, paļaujieties uz viņa praviešiem, tad jums veiksies!”


text:
Apspriedies ar ļaudīm, viņš iecēla dziedātājus Kungam un tos, kam jāslavē Kungs svētā pielūgsmē! Tie devās karaspēkam pa priekšu un sauca: “Pateicieties Kungam, jo viņa žēlastība ir mūžīga!”


text:
Kad viņi sāka priekā gavilēt un slavēt, Kungs izlika slazdus Āmona dēliem, moābiešiem un Seīra kalnu iemītniekiem, kas nāca pret Jūdu, un tie tika iznīdēti.


text:
Āmona dēli un moābieši stājās pret Seīra kalnu iemītniekiem, lai tos satriektu un iznīcinātu. Nogalinājuši Seīra kalnu iemītniekus, tie sāka galēt cits citu!


text:
Kad jūdi nonāca vietā, no kuras pārredzams tuksnesis, tie ieraudzīja pulku, un, redzi, līķi vien gulēja zemē, neviens nebija paglābies!


text:
Tad Jehošāfāts ar saviem ļaudīm devās laupīt, kas laupāms, un viņi tur atrada milzum daudz mantu, drānu un dārglietu. Viņu guvums bija tāds, ka ne panest! Viņi tur palika trīs dienas, jo laupāmā bija ļoti daudz.


text:
Ceturtajā dienā viņi sapulcējās Brāhas ielejā, un tur viņi pateicās Kungam. Tādēļ to vietu līdz šai dienai sauc par Brāhas ieleju.


text:
Pēc tam visi Jūdas un Jeruzālemes vīri ar Jehošāfātu priekšgalā ar prieku atgriezās Jeruzālemē, jo Kungs tos bija iepriecinājis, sakaudams ienaidniekus.


text:
Pār visām zemes valstīm, kur vien to uzzināja, tagad nāca Dieva šausmas, jo Kungs bija karojis ar Israēla ienaidniekiem!


text:
Jehošāfātam bija trīsdesmit pieci gadi, kad viņš sāka valdīt Jūdā. Viņš valdīja Jeruzālemē divdesmit piecus gadus. Viņa mātes vārds bija Azūba, Šilhī meita.


text:
Un pārējie Jehošāfāta darbi no pirmā līdz pēdējam – redzi, tie ir aprakstīti Jehus, Hānānī dēla, stāstos, kurus viņš pierakstījis Israēla ķēniņu grāmatā!


text:
Tad Elīezers, Dodāvāhu dēls, no Mārēšas, pravietoja Jehošāfātam: “Tādēļ ka tu vienojies ar Ahazjāhu, Kungs satrieks to, ko tu taisīji!” – kuģi tika sadragāti un nenokļuva Taršīšā!


text:
Jehošāfāts apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja pie tēviem Dāvida pilsētā. Pēc tam valdīja viņa dēls Jehorāms.


text:
Viņam bija brāļi, Jehošāfāta dēli, Azarja, Jehiēls, Zeharjahu, Azarja, Mihaēls un Šefatjāhu – visi tie bija Israēla ķēniņa Jehošāfāta dēli.


text:
Viņa tēvs tiem bija devis daudz dāvanu – sudrabu, zeltu, dārglietas un nocietinātas Jūdas pilsētas, bet valsts tika Jehorāmam, jo viņš bija pirmdzimtais.


text:
Kad Jehorāms bija pārņēmis sava tēva valsti un nostiprinājies, viņš nokāva ar zobenu visus savus brāļus un arī daudzus Israēla augstmaņus.


text:
Jehorāmam bija trīsdesmit divi gadi, kad viņš sāka valdīt, un viņš valdīja Jeruzālemē astoņus gadus.


text:
Viņš staigāja Israēla ķēniņu ceļu, darīja tāpat kā Ahāba nams, jo viņa sieva bija Ahāba meita. Viņš darīja to, kas netīkams Kungam!


text:
Bet Kungs negribēja izpostīt Dāvida namu derības dēļ, ko bija noslēdzis ar Dāvidu, – viņš bija solījis dot gaismekli viņam un viņa dēliem uz mūžiem.


text:
Tad Jehorāms devās turp ar virsniekiem un visiem saviem kararatiem. Viņš cēlās naktī un kāva edomiešus, kas bija ielenkuši viņu un kararatu virsniekus.


text:
Edoms ir sacēlies pret Jūdas valdīšanu līdz šai dienai. Tolaik pret viņu sacēlās arī Libna, jo viņš bija pametis Kungu, savu tēvu Dievu!


text:
Viņš arī taisīja augstieņu altārus Jūdas kalnos – tā viņš lika maukot Jeruzālemes iedzīvotājiem un veda Jūdu neceļos.


text:
Viņam pienāca pravieša Elijas vēstule, kurā bija teikts: “Tā saka Kungs, tava tēva Dāvida Dievs: tu nestaigā ne sava tēva Jehošāfāta ceļos, ne Jūdas ķēniņa Āsas ceļos,


text:
bet tu staigā Israēla ķēniņu ceļos, likdams maukot Jūdai un Jeruzālemes iedzīvotājiem tāpat, kā mauko Ahāba nams! Arī savus brāļus, sava tēva namu, kas bija labāki par tevi, tu esi nokāvis!


text:
Tie devās pret Jūdu, ieņēma to un sagrāba sev gan visu mantu, kas bija ķēniņa namā, gan viņa dēlus un sievas – neatlika neviena viņa dēla, vienīgi viņa jaunākais dēls Jehoāhāzs.


text:
Tā ilga līdz nākamā gada beigām, tad viņa iekšas izvēlās slimības dēļ, un viņš mira lielās mokās. Viņa ļaudis tam nededza bēru liesmu, kā tas bija darīts viņa tēviem.


text:
Viņš sāka valdīt trīsdesmit divu gadu vecumā un valdīja Jeruzālemē astoņus gadus. Viņš aizgāja, un nevienam nebija viņa žēl. Viņu apbedīja Dāvida pilsētā, bet ne ķēniņu kapenēs.


text:
Jeruzālemes iedzīvotāji viņa vietā par ķēniņu iecēla viņa jaunāko dēlu Ahazjāhu, jo pārējos, kas bija vecāki, nokāva sirotāji, kas kopā ar arābiem bija uzbrukuši nometnei. Pēc tam sāka valdīt Ahazjāhu, Jehorāma dēls, Jūdas ķēniņš.


text:
Ahazjāhu sāka valdīt divdesmit divu gadu vecumā. Jeruzālemē viņš valdīja vienu gadu, viņa mātes vārds bija Atalja, Omrī meita.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, tāpat kā Ahāba nams, jo pēc tēva nāves padomdevēji viņam bija no turienes, un tas viņu iznīcināja,


text:
jo viņš sekoja to padomam. Kopā ar Israēla ķēniņu Jehorāmu, Ahāba dēlu, viņš devās uz Rāmot-Gileādu karot ar Arāmas ķēniņu Hazaēlu. Aramieši Jehorāmu savainoja.


text:
Viņš atgriezās Jizreēlā sadziedēt ievainojumus, kurus viņam bija cirtuši Rāmā, kad viņš cīnījās ar Arāmas ķēniņu Hazaēlu. Tad Jūdas ķēniņš Ahazjāhu, Jehorāma dēls, devās uz Jizreēlu apciemot Jehorāmu, Ahāba dēlu, jo tas bija slims.


text:
Dievs pazudināja Ahazjāhu ar to, ka viņš devās pie Jehorāma un kopā ar Jehorāmu izgāja pretī Jehum, Nimšī dēlam, kuru Kungs bija svaidījis Ahāba nama iznīdēšanai.


text:
Kad Jehus bija izpildījis spriedumu Ahāba namam, viņš sastapa Jūdas augstmaņus, Ahazjāhu brāļa dēlus, kas kalpoja Ahazjāhu, un viņš tos nokāva.


text:
Ahazjāhu, kas slēpās Samarijā, tika uzmeklēts un notverts. Viņu atveda pie Jehus un nonāvēja. Viņu apbedīja, sakot: “Viņš ir Jehošāfāta dēls, kurš no visas sirds meklēja Kungu.” Ahazjāhu namā nebija neviena, kas spētu noturēt valstī varu.


text:
Kad Atalja, Ahazjāhu māte, redzēja, ka viņas dēls ir miris, viņa cēlās un iznīcināja visu Jūdas nama ķēniņa dzimumu.


text:
Bet ķēniņa meita Jehošeba ņēma Joāšu, Ahazjāhu dēlu, un zagšus aiznesa viņu prom no ķēniņa dēliem, kas tika nonāvēti. Viņa to kopā ar zīdītāju ieveda guļamistabā. Tā Jehošeba, ķēniņa Jehorāma meita un priestera Jehojādas sieva, būdama Ahazjāhu māsa, slēpa viņu no Ataljas – tā viņš netika nonāvēts.


text:
Septītajā gadā Jehojāda sadūšojās un savāca virsniekus pār simtiem: Azarju, Jerohāma dēlu, Ismaēlu, Jehohānāna dēlu, Azarju, Obēda dēlu, Maasejāhu, Adājāhu dēlu, un Elīšāfatu, Zihrī dēlu, – un slēdza ar tiem derību.


text:
Visapkārt Jūdā, no visām Jūdas pilsētām viņi pulcināja levītus, Israēla tēvu namu galvenos, un tie nāca uz Jeruzālemi.


text:
Visa sapulce Dieva namā noslēdza derību ar ķēniņu, un Jehojāda tiem sacīja: “Redzi, ķēniņa dēls, lai viņš valda, kā Kungs ir teicis par Dāvida dēliem!


text:
Jums ir jārīkojas šādi – sabatā viena trešdaļa no jums kopā ar priesteriem un levītiem lai iet pie vārtiem,


text:
otra trešdaļa pie ķēniņa nama, bet trešā trešdaļa – pie Pamatu vārtiem. Pārējie ļaudis lai ir Kunga nama pagalmā,


text:
bet neiet Kunga namā – tur lai iet tikai priesteri un levīti, kam jākalpo, jo tie ir svētīti. Visi ļaudis lai dara, kā Kungs teicis!


text:
Levīti lai stājas visapkārt ķēniņam katrs ar savu ieroci – kas ielaužas namā, tam jāmirst! Esiet pie ķēniņa, vai viņš nāk vai iet!”


text:
Levīti un visi Jūdas ļaudis darīja, kā priesteris Jehojāda bija pavēlējis. Ikviens bija ar saviem vīriem – gan tie, kas sabatā brīvi, gan tie, kam sabatā jāiet sardzē, – jo priesteris Jehojāda neatlaida nevienu vienību.


text:
Priesteris Jehojāda virsniekiem pār simtiem deva šķēpus, mazos vairogus un vairogus – visu, ko ķēniņš Dāvids bija noglabājis Dieva namā.


text:
Viņš nostādīja visus ļaudis ap altāri un namu, katru ar savu ieroci, no nama dienvidu puses līdz nama ziemeļu pusei visapkārt ķēniņam.


text:
Tad tie izveda ārā ķēniņa dēlu, uzlika viņam kroni un liecības zīmi, iecēla par ķēniņu, un Jehojāda ar saviem dēliem viņu svaidīja un teica: “Lai dzīvo ķēniņš!”


text:
Un viņa skatījās, un redzi – ķēniņš stāv pie ieejas uz paaugstinājuma! Ķēniņam blakus virsnieki un taurētāji! Visi ļaudis priecājas un pūš taures, dziedātāji ar mūzikas instrumentiem pavada slavas dziesmas! Tad Atalja saplēsa savas drānas un kliedza: “Nodevība, nodevība!”


text:
Priesteris Jehojāda izgāja pie virsniekiem pār simtiem, pie karaspēka pavēlniekiem, un sacīja: “Vediet viņu ārā cauri rindām, un, ja kāds tai seko, tad nonāvējiet to ar zobenu!” Jo priesteris bija teicis: “Nenonāvējiet viņu Kunga namā!”


text:
Tad visi ļaudis iegāja Baala namā, nogāza altārus un sadauzīja gabalos tēlus. Baala priesteri Matānu tie nokāva altāra priekšā.


text:
Jehojāda iecēla sargus Kunga namam. Tos pārvaldīja priesteri levīti, kurus Dāvids bija nošķīris kalpošanai Kunga namā, lai tie pienes upurus Kungam, kā rakstīts Mozus bauslībā, – ar prieku un dziesmām, kā darīja Dāvids.


text:
Viņš ņēma virsniekus pār simtiem, dižciltīgos, tautas pārvaldniekus un visus ļaudis, un kopā ar ķēniņu tie izgāja no Kunga nama un pa Augstajiem vārtiem devās uz ķēniņa namu. Tur tie sēdināja ķēniņu valsts tronī.


text:
Joāšs sāka valdīt septiņu gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē četrdesmit gadus. Viņa mātes vārds bija Cibja no Bēršebas.


text:
Viņš sapulcināja priesterus un levītus un sacīja: “Ejiet pa Jūdas pilsētām, vāciet no visa Israēla naudu, lai ik gadu nostiprinātu Dieva namu. Steidziet to darīt!” Bet levīti nesteidzās.


text:
Tad ķēniņš sauca augsto priesteri Jehojādu un teica: “Kādēļ tu nesūtīji levītus savākt no Jūdas un Jeruzālemes nodevas, kā Mozus, Kunga kalps, to pavēlēja Israēla sapulcei darīt saiešanas labad?” –


text:
Jo grēcīgā Atalja un viņas dēli bija postījuši Dieva namu, un arī visas Kunga nama svētlietas bija lietotas baāliem. –


text:
Tad Jūdā un Jeruzālemē tika sludināts: “Nesiet nodevas Kungam, kā Dieva kalps Mozus tuksnesī pavēlēja Israēlam!”


text:
Kad pienāca laiks, levīti aiznesa lādi ķēniņa ierēdņiem, un tie redzēja, ka tajā ir daudz naudas, tad nāca ķēniņa rakstvedis un augstā priestera ierēdnis – iztukšoja lādi un aiznesa atpakaļ vietā. Tā viņi darīja dienu no dienas un savāca daudz naudas.


text:
Ķēniņš un Jehojāda to deva Kunga nama darbu veicējiem, kas nolīga akmeņkaļus un amatniekus, lai tie atjauno Kunga namu, kā arī vara un dzelzs kalējus Kunga nama nostiprināšanai.


text:
Strādnieki darīja darbus, un atjaunošana veicās. Dieva nams atguva savu sākotnējo izskatu, un viņi to nostiprināja.


text:
Kad darbs bija galā, tie atnesa pārējo naudu ķēniņam un Jehojādam. Viņš no tās darināja lietas Kunga namam – traukus kalpošanai, kausus upuriem, arī zelta un sudraba traukus. Visu Jehojādas laiku Kunga namā vienmēr pienesa sadedzināmos upurus.


text:
Viņu apbedīja Dāvida pilsētā pie ķēniņiem, jo viņš bija darījis labi Israēlam, Dievam un viņa namam.


text:
Viņi pameta Kunga, savu tēvu Dieva, namu un sāka kalpot ašērām un tēliem. Šī nodarījuma dēļ pār Jūdu un Jeruzālemi nāca dusmība.


text:
Tad Kungs sūtīja tiem praviešus, lai tie atgriežas pie viņa, bet tie viņus aizraidīja un neklausījās.


text:
Tad Dieva Gars apņēma priestera Jehojādas dēlu Zeharju, viņš nostājās ļaužu priekšā un sacīja: “Tā saka Dievs: kāpēc jūs pārkāpjat Kunga pavēles? Jums neveiksies, jo jūs pametāt Kungu un viņš pametīs jūs!”


text:
Ķēniņš Joāšs nepieminēja laipnību, ko bija parādījis viņa tēvs Jehojāda, – viņš nokāva tā dēlu. Mirstot tas teica: “Kungs redz un atmaksā!”


text:
Gada beigās aramieši devās karā un nāca uz Jūdu un Jeruzālemi. Tie nomaitāja visus tautas augstmaņus. Visu laupījumu tie aizveda Damaskas ķēniņam.


text:
Kaut arī aramiešu karaspēkā bija maz vīru, Kungs viņiem nodeva visu lielo jūdu karaspēku, jo tie bija pametuši Kungu, savu tēvu Dievu! Tā viņi Joāšam sprieda tiesu.


text:
Aramieši aizgāja, pametot Joāšu smagi sasirgušu, un kalpi sazvērējās pret viņu priestera Jehojādas dēlu asiņu dēļ. To nokāva savā gultā. Viņš nomira un tika apbedīts Dāvida pilsētā, taču ne ķēniņu kapenēs.


text:
Pret viņu sazvērējās šie ļaudis: amonietis Zābāds, Šimāta dēls, un moābietis Jehozābāds, Šimrīta dēls.


text:
Par viņa dēliem un daudzajiem pravietojumiem, kas par viņu sacīti, un par to, kā viņš nostiprināja Dieva namu, – ir rakstīts Ķēniņu grāmatas skaidrojumā. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Amacjāhu.


text:
Amacjāhu sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā, viņš valdīja Jeruzālemē divdesmit deviņus gadus. Viņa mātes vārds bija Jehoadāna no Jeruzālemes.


text:
Bet viņu dēlus nenonāvēja, jo Mozus bauslības grāmatā ir rakstīts, ka Kungs pavēlējis: “Tēvi lai netiek nonāvēti par dēliem, un dēli lai netiek nonāvēti par tēviem – katrs lai tiek nonāvēts par savu grēku!”


text:
Amacjāhu sapulcēja Jūdu un sarindoja visu Jūdu un Benjāminu pēc tēvu namiem virsnieku pār tūkstošiem un simtiem vadībā. Viņš saskaitīja tos, kam divdesmit gadu un vairāk, un kopā bija trīs simti tūkstoši kaujai gatavu izlases vīru ar šķēpiem un vairogiem rokā.


text:
Tad pie viņa atnāca Dieva vīrs un sacīja: “Ķēniņ, lai Israēla karaspēks neiet tev līdzi, jo Kungs nav ar Israēlu – nav ar Efraima dēliem!


text:
Ja tu iesi kopā ar tiem, kaut būsi stipri bruņojies karam, Dievs tevi nogāzīs ienaidnieka priekšā, jo vienīgi Dievs var balstīt vai gāzt!”


text:
Amacjāhu sacīja Dieva vīram: “Bet kā tad ar tiem simts sudraba gabaliem, kurus es atdevu Israēla pulkam?” Dieva vīrs sacīja: “Kungam ir daudz vairāk, ko tev dot!”


text:
Tad Amacjāhu lika pulkam, kas bija nācis no Efraima, doties mājup. Un tie aizsvilās pret Jūdu un atgriezās mājās, dusmās degdami.


text:
Desmit tūkstošus jūdi sagūstīja dzīvus, uzveda klints virsotnē un nogrūda lejā, ka tie visi sašķīda.


text:
Taču karotāji, kurus Amacjāhu bija sūtījis atpakaļ, lai tie nenāk līdzi karā, uzbruka Jūdas pilsētām no Samarijas līdz Bēt-Horonai. Tie nokāva trīs tūkstošus vīru un guva lielu laupījumu.


text:
Atgriezdamies pēc edomiešu sakāves, Amacjāhu atveda Seīras iemītnieku dievus. Viņš kalpoja šiem dieviem, zemojās un kvēpināja tiem.


text:
Kungs aizsvilās dusmās pret Amacjāhu un sūtīja pie viņa pravieti, lai tas saka: “Kāpēc tu meklē to tautu dievus, kuri nespēja no tevis paglābt savus ļaudis?!”


text:
Kamēr viņš vēl runāja, ķēniņš sacīja: “Vai tu taisies dot ķēniņam padomu? Rimsties, citādi nokaušu!” Pravietis rimās, bet piebilda: “Es zinu, ka Dievs nodomājis tevi iznīcināt, jo tu tā esi darījis, neklausīdamies manā padomā!”


text:
Jūdas ķēniņš Amacjāhu apspriedās un sūtīja sacīt Israēla ķēniņam Joāšam, Jehoāhāza dēlam, Jehus dēlam: “Tiksimies aci pret aci!”


text:
Israēla ķēniņš Joāšs sūtīja sacīt Jūdas ķēniņam Amacjāhu: “Lebanona ērkšķis sūtīja pie Lebanona ciedra teikt: dod man savu meitu par sievu, bet garām gāja Lebanona lauku zvēri un samina ērkšķi!


text:
Tu saki: redzi, es sakāvu Edomu! Tava sirds līksmo un lepojas, bet paliec savā namā, kāpēc tev meklēt nelaimi? Tu kritīsi, un Jūda kopā ar tevi!”


text:
Bet Amacjāhu neklausījās, jo Dievs tā bija nolicis – atdeva viņu ienaidniekam, jo viņš tiecās pēc Edoma dieviem.


text:
Israēla ķēniņš Bēt-Šemešā sagūstīja Jūdas ķēniņu Amacjāhu, Joāša dēlu, Jehoāhāza dēlu. Viņš to aizveda uz Jeruzālemi un nopostīja Jeruzālemes mūrus no Efraima vārtiem līdz Stūra vārtiem, četri simti olektis.


text:
Viņš atgriezās Samarijā ar visu zeltu un sudrabu un visiem traukiem, kas atradās Dieva namā pie Obēd-Edoma, un ar visu, kas bija ķēniņa nama mantnīcās, un ar ķīlniekiem.


text:
Jūdas ķēniņš Amacjāhu, Joāša dēls, dzīvoja vēl piecpadsmit gadus pēc Israēla ķēniņa Jehoāhāza nāves.


text:
Pārējie Amacjāhu darbi no pirmā līdz pēdējam – vai tad tie nav aprakstīti Jūdas un Israēla ķēniņu grāmatā?!


text:
Tolaik, kad Amacjāhu novērsās no Kunga, Jeruzālemē pret viņu sazvērējās. Viņš bēga uz Lāhīšu, bet tie sūtīja uz Lāhīšu un tur viņu nonāvēja.


text:
Visa Jūdas tauta izraudzīja sešpadsmit gadus veco Uzijāhu un iecēla par ķēniņu viņa tēva Amacjāhu vietā.


text:
Sešpadsmit gadu vecumā Uzijāhu sāka valdīt, viņš valdīja Jeruzālemē piecdesmit divus gadus. Viņa mātes vārds bija Jehīlja no Jeruzālemes.


text:
Viņš turējās pie Dieva Zeharjahu laikā, un tas viņu mācīja bīties Dieva. Kamēr viņš turējās pie Kunga, Dievs viņam deva veiksmi.


text:
Viņš devās karot ar filistiešiem, nopostīja Gatas, Jabnes un Ašdodas mūrus un uzcēla pilsētas pie Ašdodas un citur, kur dzīvoja filistieši.


text:
Dievs viņam palīdzēja karot pret filistiešiem un arābiem, kas dzīvoja Gūr-Baalā, un pret māoniešiem.


text:
Jeruzālemē pie Stūra vārtiem, Ielejas vārtiem un mūra stūros Uzijāhu uzcēla torņus un tos nostiprināja.


text:
Viņš uzcēla torņus arī tuksnesī un izcirta daudzas ūdens tvertnes, jo viņam bija daudz liellopu gan zemienēs, gan augstienēs un arī zemkopji un vīndari vīnadārzos un auglīgos laukos, jo viņš mīlēja zemi.


text:
Uzijāhu karaspēks bija apmācīts karot, un karā tie devās pa vienībām, sapulcēti pēc sava skaita, ko bija veicis rakstvedis Jeiēls un virsnieks Maasejāhu ķēniņa augstmaņa Hananjāhu vadībā.


text:
Tiem bija pakļauti trīs simti septiņi tūkstoši pieci simti vīru – karaspēks, kas spēja sargāt ķēniņu no ienaidniekiem.


text:
Jeruzālemē viņš darināja pārdomātus kara rīkus, ko bija izgudrojuši amatnieki, – tos novietoja torņos un mūru stūros, un ar tiem šāva bultas un lielus akmeņus. Viņa slava izplatījās varen tālu, jo viņš saņēma brīnišķīgu palīdzību, līdz kļuva stiprs.


text:
Bet, kļuvis stiprs, viņš palika lepns un tādēļ tika iznīcināts. Viņš bija neuzticīgs Kungam, savam Dievam, – viņš gāja Kunga templī kvēpināt kvēpināmo uz kvēpināšanas altāra!


text:
Viņi nostājās pret ķēniņu Uzijāhu un teica: “Ne tev, Uzijāhu, jākvēpina Kungam, vienīgi priesteriem, Ārona dēliem, kas iesvētīti, lai kvēpinātu. Ej laukā no svētvietas, jo tu esi kļuvis neuzticīgs, – tā tu negūsi godu no Kunga Dieva!”


text:
Uzijāhu saskaitās – rokā viņam bija kvēpināmais, lai kvēpinātu. Kad viņš saskaitās uz priesteriem, viņam pierē parādījās spitālība! Tas notika, klātesot priesteriem, Kunga namā pie kvēpināšanas altāra.


text:
Augstais priesteris Azarja un visi pārējie priesteri paraudzījās uz viņu, un redzi – viņam pierē bija spitālība! Tie ar skubu veda viņu ārā no turienes, un arī viņš pats steidzās laukā, jo Kungs bija viņu sitis.


text:
Ķēniņš Uzijāhu palika spitālīgs līdz nāves dienai. Spitālības dēļ viņš dzīvoja atsevišķā namā un bija šķirts no Kunga nama. Viņa dēls Jotāms valdīja ķēniņa namā un tiesāja ļaudis.


text:
Uzijāhu apgūlās pie tēviem, viņu apbedīja pie tēviem ķēniņu kapu laukā, sacīdami: “Viņš ir spitālīgais!” Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Jotāms.


text:
Jotāms sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā, viņš valdīja Jeruzālemē sešpadsmit gadus. Viņa mātes vārds bija Jerūša, Cādoka meita.


text:
Viņš darīja to, kas tīkams Kungam, kā bija darījis viņa tēvs Uzijāhu, bet viņš negāja Kunga svētnīcā. Bet tauta vēl aizvien bija atkritusi.


text:
Viņš karoja ar amoniešu ķēniņu un pieveica to, tāpēc amonieši togad viņam deva tūkstoš sudraba gabalus un desmittūkstoš koras kviešu, tikpat daudz amonieši viņam pienesa arī nākamajā un aiznākamajā gadā.


text:
Pārējie Jotāma darbi, visi viņa kari un viņa gaitas – redzi, tie ir aprakstīti Israēla un Jūdas ķēniņu grāmatā!


text:
Āhāzam bija divdesmit gadu, kad viņš sāka valdīt, un viņš valdīja Jeruzālemē sešpadsmit gadus, bet nedarīja to, kas tīkams Kungam, kā viņa tēvs Dāvids.


text:
Viņš kvēpināja Ben-Hinnomas ielejā un dedzināja ugunī pat savus dēlus kā tās pretīgās tautas, kuras Kungs padzina, Israēla dēliem ienākot.


text:
Tad Kungs, viņa Dievs, atdeva viņu Arāmas ķēniņam – tas viņu sakāva, ņēma gūstā daudz ļaužu un aizveda uz Damasku. Kungs viņu atdeva arī Israēla ķēniņam, un tas viņu pilnīgi sakāva.


text:
Pekahs, Remaljāhu dēls, vienā dienā nokāva simts divdesmit tūkstošus Jūdas vīru – visi tie bija karavīri! – jo viņi bija pametuši Kungu, savu tēvu Dievu.


text:
Efraima spēkavīrs Zihrī nokāva ķēniņa dēlu Maasejāhu, nama pārvaldnieku Azrīkāmu un Elkānu, kas bija otrais aiz ķēniņa.


text:
Israēla dēli no savu brāļu cilts saņēma gūstā divi simti tūkstošus sievu, dēlu un meitu, un tie guva arī lielu laupījumu, ko aizveda uz Samariju.


text:
Tur bija Kunga pravietis Odēds. Viņš izgāja pretī karaspēkam, kas nāca uz Samariju, un sacīja: “Redzi, pār Jūdu nākusi Kunga, jūsu tēvu Dieva, dusmu versme! Viņš tos atdeva jums, bet jūs tos trakumā kāvāt – tas nu sasniedzis debesis!


text:
Vai jūs domājat Jūdas dēlus un Jeruzālemi pakļaut kā vergus un verdzenes? Vai tad paši neesat grēkojuši pret Kungu, savu Dievu!


text:
Tad jel klausiet mani un sūtiet atpakaļ gūstekņus, ko sagūstījāt pie saviem brāļiem, jo pār jums nāk Kunga dusmas!”


text:
Tad pret tiem, kas nāca no kara, cēlās vīri no Efraima vadoņiem – Azarja, Jehohānāna dēls, Berehja, Mešillēmota dēls, Jehizkijāhu, Šallūma dēls, Amāsa, Hadlaja dēls –


text:
un sacīja: “Nevediet šurp gūstekņus, jo mēs esam noziegušies pret Kungu! Vai gribat vēl ko pielikt mūsu grēkiem un vainām? Liels ir mūsu noziegums – pret Israēlu deg dusmu kvēle!”


text:
Tika izvēlēti vīri, tie cēlās, ņēma gūstekņus un apģērba ar salaupīto visus, kas bija kaili, – apģērba tos, deva sandales, paēdināja un padzirdīja, svaidīja ar eļļu un visus izvārgušos cēla uz ēzeļiem. Viņi tos aizveda uz Jēriku, palmu pilsētu pie brāļu robežas, bet paši atgriezās Samarijā.


text:
bet filistieši izlaupījuši pilsētas – Šefelu un Negebu, kas Jūdā, – un ieņēmuši Bēt-Šemešu, Ajalonu, Gedērotu un Soho ar tās ciemiem, Timnu ar tās ciemiem un Gimzo ar tās ciemiem un palikuši tur.


text:
Tad Āhāzs ņēma mantu no Kunga nama, arī no ķēniņa un augstmaņu namiem, un deva Asīrijas ķēniņam, bet arī tas viņam nepalīdzēja.


text:
Viņš upurēja Damaskas dieviem, kas viņu sita, sacīdams: “Tāpēc ka Arāmas ķēniņu dievi palīdz, es viņiem upurēšu, un tie man palīdzēs!” Bet tie viņam un visam Israēlam bija par klupšanu!


text:
Āhāzs savāca visus Dieva nama traukus, viņš sadauzīja visus šos traukus gabalos, aizdarīja Kunga nama durvis un Jeruzālemē uz katra stūra ierīkoja altārus.


text:
Un visās pilsētās, katrā Jūdas pilsētā, viņš uzcēla augstieņu altārus, lai kvēpinātu citiem dieviem, tā sadusmodams Kungu, savu tēvu Dievu.


text:
Pārējie viņa darbi un visas viņa gaitas no pirmās līdz pēdējai – redzi, tās ir aprakstītas Jūdas un Israēla ķēniņu grāmatā.


text:
Āhāzs apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja Jeruzālemē, taču ne Israēla ķēniņu kapenēs. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Hizkija.


text:
Hizkija sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā, viņš valdīja Jeruzālemē divdesmit deviņus gadus. Viņa mātes vārds bija Abija, Zeharjahu meita.


text:
un sacīja tiem: “Klausieties, levīti! Svētieties paši un iesvētiet Kunga, jūsu tēvu Dieva, namu, izmēziet nešķīstību no svētvietas!


text:
Mūsu tēvi bija nodevīgi un darīja to, kas netīkams Kungam, mūsu Dievam, tie viņu atmeta, novērsās no Kunga mājokļa un pagrieza tam muguru.


text:
Tie aizdarīja lieveņa durvis, izdzēsa eļļas lukturīšus, nekvēpināja kvēpināmo un Israēla Dieva svētvietā neupurēja sadedzināmos upurus!


text:
Tāpēc pār Jūdu un Jeruzālemi nāca Kunga dusmu versme, viņš nodeva tos šaušalām, šausmām un izsmieklam, kā tagad paši savām acīm redzat!


text:
Tad nu, mani dēli, neesiet nolaidīgi, jo Kungs jūs ir izvēlējies, lai jūs stātos viņa priekšā un kalpotu, lai kļūtu viņa kalpi un kvēpinātu.”


text:
Tad cēlās levīti: no kehātiešu dēliem Mahats, Amāsaja dēls, un Joēls, Azarjas dēls; no merāriešu dēliem Kīšs, Abdī dēls, un Azarja, Jehallelēla dēls; no geršoniešiem Joāhs, Zimmas dēls, un Ēdens, Joāha dēls;


text:
Viņi sapulcināja savus brāļus, svētījās un nāca šķīstīt Kunga namu, kā ķēniņš Kunga vārdā bija pavēlējis.


text:
Priesteri gāja šķīstīt Kunga namu. Viņi izmēza nešķīstību, kas atradās Kunga templī, Kunga nama pagalmā. Levīti to izmeta Kidronas ielejā.


text:
Pirmā mēneša pirmajā dienā viņi sāka svētīt, un mēneša astotajā dienā viņi sanāca Kunga nama lievenī un svētīja Kunga namu astoņas dienas. Viņi beidza svētīt pirmā mēneša sešpadsmitajā dienā.


text:
Tad viņi atnāca pie ķēniņa Hizkijas un sacīja: “Mēs šķīstījām visu Kunga namu: sadedzināmo upuru altāri un tā rīkus, galdu upurmaizēm un tā piederumus,


text:
un mēs atjaunojām un iesvētījām visus traukus, ko ķēniņš Āhāzs savas nodevīgās valdīšanas laikā bija pametis novārtā, – redzi, viss ir Kunga altāra priekšā!”


text:
Tie veda septiņus vēršus, septiņus aunus, septiņus jērus un septiņus āžus grēka upurim – par valsti, par iesvētīšanu un par Jūdu. Viņš pavēlēja priesteriem, Ārona dēliem, un tie upurēja uz Kunga altāra.


text:
Priesteri nokāva vēršus un slacīja to asinis pār altāri, tad kāva aunus un slacīja to asinis pār altāri, tad kāva jērus un slacīja to asinis pār altāri.


text:
un tad priesteri tos nokāva un grēka upura asinis slacīja pār altāri, lai veiktu izlīgumu par visa Israēla grēkiem, jo ķēniņš bija pavēlējis par visu Israēlu pienest gan sadedzināmo upuri, gan grēka upuri.


text:
Viņš lika levītiem nostāties Kunga namā ar cimbolēm, arfām un lirām, kā bija pavēlējis Dāvids, ķēniņa redzētājs Gāds un pravietis Nātāns, jo tāda bija Kunga pavēle, ko viņš devis saviem praviešiem.


text:
Hizkija pavēlēja pienest uz altāra sadedzināmo upuri. Kad sāka upurēt sadedzināmo upuri, tie sāka dziesmu Kungam, pūta taures un spēlēja Israēla ķēniņa Dāvida skaņu rīkus.


text:
Ķēniņš Hizkija lika augstmaņiem un levītiem slavēt Kungu Dāvida un redzētāja Āsāfa vārdiem, un tie slavēja ar prieku, zemojās un pateicās.


text:
Tad Hizkija sacīja: “Nu jūs esat sevi veltījuši Kungam – tuvojieties un pienesiet pateicības upurus Kunga namā!” Un sapulcētie pienesa pateicības upurus un labprātīgos sadedzināmos upurus.


text:
Sadedzināmo upuru skaits, ko pienesa sapulcētie, bija septiņdesmit vēršu, simts aunu un divi simti jēru – tāds bija sadedzināmais upuris Kungam.


text:
bet priesteru bija maz, un tie nespēja nodīrāt visus sadedzināmo upurus, viņiem palīdzēja viņu brāļi levīti, līdz darbs bija padarīts un priesteri bija svētījušies, jo levīti bija krietnāki par priesteriem, tie bija svētījušies jau iepriekš.


text:
Liels bija sadedzināmo upuru skaits, un sadedzināmo upuri papildināja ar miera upuru taukiem un lejamo upuri. Tā tika atjaunota kalpošana Kunga namā.


text:
Gan Hizkija, gan visa tauta priecājās par to, ko Dievs bija darījis tautai, – un viss pēkšņi notika!


text:
Hizkija izziņoja visā Israēlā un Jūdā un rakstīja vēstules arī Efraimam un Manasem, lai nāk uz Kunga namu Jeruzālemē svinēt Kunga, Israēla Dieva, Pashas svētkus.


text:
Ķēniņš ar saviem augstmaņiem un visu sapulci bija nosprieduši Pashas svētkus svinēt Jeruzālemē otrajā mēnesī.


text:
Tie nebija paspējuši nosvinēt īstajā laikā, jo priesteri nebija līdz galam svētījušies, bet ļaudis vēl nebija sapulcējušies Jeruzālemē.


text:
Tā viņi nolēma izsludināt visā Israēlā no Bēršebas līdz Dānam, lai visi nāk uz Jeruzālemi svinēt Kunga Pashas svētkus, jo tie vēl nekad nebija svinēti tik lielā skaitā, kā noteikts.


text:
Skrējēji iznēsāja ķēniņa un augstmaņu vēstules visā Israēlā un Jūdā. Ķēniņš pavēlēja: “Israēla dēli, atgriezieties pie Kunga, Ābrahāma, Īzaka un Israēla Dieva, tad arī viņš atgriezīsies pie tiem, kas atlikuši, paglābušies no Asīrijas ķēniņa rokas.


text:
Neesiet kā jūsu tēvi un brāļi, kas bija neuzticīgi Kungam, savu tēvu Dievam, – tagad jūs redzat, ka viņš tos nodeva postam.


text:
Neesiet tik stūrgalvīgi kā jūsu tēvi, sniedziet roku Kungam, nāciet viņa svētumā – viņa svētums ir mūžīgs! – kalpojiet Kungam, savam Dievam, tad jūs novērsīsiet viņa kvēlās dusmas.


text:
Ja jūs atgriezīsieties pie Kunga, tad gūstītāji būs līdzjūtīgi pret jūsu brāļiem un jūsu dēliem un tie varēs atgriezties šajā zemē, jo Kungs, jūsu Dievs, ir žēlīgs un līdzcietīgs, viņš jūs neatstums, ja jūs atgriezīsieties pie viņa!”


text:
Skrējēji devās no pilsētas uz pilsētu pa Efraima un Manases zemi līdz pat Zebulūnam, bet viņus izsmēja un par viņiem ņirgājās,


text:
Bet pār Jūdu bija Dieva roka, viņš tiem deva vienprātību, un tie darīja, ko ķēniņš un augstmaņi bija pavēlējuši Kunga vārdā!


text:
Jeruzālemē sapulcējās daudz ļaužu, lai otrajā mēnesī svinētu Neraudzētās maizes svētkus, – varen liels pulks!


text:
Otrā mēneša četrpadsmitajā dienā tie kāva jērus Pashas svētkiem. Priesteri un levīti tagad pratās kaunu, svētījās un pienesa sadedzināmo upuri Kunga namā,


text:
nostājušies katrs savā noteiktajā vietā pēc Mozus, Dieva vīra, bauslības. Levīti upurēja un priesteri slacīja asinis,


text:
jo daudzi no sapulces nebija šķīstījušies. Levīti kāva Pashas jērus visiem, kas nebija šķīsti, lai arī tie būtu svētīti Kungam.


text:
Liels skaits ļaužu – daudzi no Efraima, Manases, Jisašhara un Zebulūna – nebija šķīstījušies, kā noteikts, kad ēda Pashas jēru. Hizkija lūdza par tiem: “Labais Kungs, piedod ikvienam,


text:
Israēla dēli Jeruzālemē septiņas dienas svinēja Neraudzētās maizes svētkus ar lielu prieku, slavēdami Kungu! Dienu no dienas levīti un priesteri no visa spēka spēlēja Kungam!


text:
Hizkija runāja laipni ar visiem levītiem, kas bija mācīti un zinīgi Kunga lietās. Septiņas svētku dienas viņi ēda kaujamos upurus, miera upurus un pateicības upurus Kungam, savu tēvu Dievam.


text:
Tad visa sapulce kopā nosprieda svinēt vēl septiņas dienas. Un tie ar prieku svinēja vēl septiņas dienas.


text:
Jūdas ķēniņš Hizkija atvēlēja sapulcētajiem tūkstoti vēršu un septiņus tūkstošus avju, arī augstmaņi atvēlēja sapulcētajiem tūkstoti vēršu un desmit tūkstošus avju. Un daudzi priesteri svētījās.


text:
Priecājās visa Jūdas sapulce – gan priesteri, gan levīti, gan visi, kas bija sanākuši no Israēla, tāpat arī svešinieki, kas bija nākuši no Israēla un dzīvoja Jūdā.


text:
Tad priesteri un levīti cēlās un svētīja ļaudis – Dievs uzklausīja viņu balsi no debesīm, sava svētā mājokļa!


text:
Pēc tam visi no Israēla, kas tur bija, devās uz Jūdas pilsētām. Viņi nogāza elku stabus, nocirta ašēras un izpostīja augstienes, kur bija to altāri, – tā viņi darīja visā Jūdā, Benjāminā, Efraimā un Manasē, līdz viss bija nopostīts. Tad Israēla dēli atgriezās katrs savā īpašumā, savās pilsētās.


text:
Hizkija sadalīja vienībās priesterus un levītus. Katru iedalīja vienībā atbilstoši viņa pienākumiem – pie sadedzināmajiem upuriem un miera upuriem, lai tie kalpo nometnes vārtos, teikdami un slavēdami Kungu!


text:
No saviem īpašumiem viņš noteica ķēniņa daļu sadedzināmajiem upuriem – rīta, vakara, sabatu, jauno mēnešu un svētku sadedzināmajiem upuriem, kā noteikts Kunga bauslībā.


text:
Ļaudīm, kas dzīvoja Jeruzālemē, viņš pavēlēja dot priesteriem un levītiem viņu daļu, lai tie spētu darīt, kas noteikts Kunga bauslībā.


text:
Kad Israēla dēli to uzzināja, tie bagātīgi pienesa no pirmās labības, jaunā vīna, jaunās eļļas un medus, kā arī no visa, kas aug uz lauka, – no visa tie pienesa desmito tiesu.


text:
Arī Israēla un Jūdas dēli, kas dzīvoja Jūdas pilsētās, pienesa desmito daļu no vēršiem un avīm, un desmitā daļa tika veltīta Kungam, viņu Dievam. Viņi sanesa un sakrāva kaudžu kaudzes.


text:
Augstais priesteris Azarja no Cādoka nama viņam atbildēja: “Kopš sākām pienest ziedojumus Kunga namā, ēdamā ir gana un pat daudz paliek pāri, jo Kungs ir svētījis savus ļaudis, tādēļ mums tik daudz palicis pāri.”


text:
Tur viņi sanesa ziedojumus, desmitās tiesas un svētumus, kas uzticībā ziedoti. Visu to pārvaldīja levīts Kenanjāhu, un otrs bija viņa brālis Šimī.


text:
Jehiēls, Azazjāhu, Nātāns, Asā-Ēls, Jerīmots, Jehozābāds, Elīēls, Jismahjāhu, Mahats un Benājāhu bija pārziņi, tos par palīgiem Kenanjāhu un viņa brālim Šimī izraudzījās ķēniņš Hizkija un Dieva nama pārvaldnieks Azarja.


text:
Levīts Kore, Jimnas dēls, Austrumu vārtu sargs, pārzināja labprātīgos upurus Dievam, kas Kungam doti kā ziedojums un svētums.


text:
Viņa palīgi Ēdens, Minjāmins, Jozua, Šemaja, Amarjāhu un Šehanjāhu priesteru pilsētās uzticīgi izdalīja katram savam brālim savu tiesu – gan vecam, gan jaunam,


text:
ikvienam vīram, neraugoties, vai viņu vārdi ierakstīti cilts rakstos, kam trīs gadi un vairāk, visiem, kas ik dienu devās kalpot Kunga namā, kā noteikts katrai vienībai,


text:
arī tiem, kas priesteru cilts rakstos pēc tēvu namiem, un levītiem, kam divdesmit gadu un vairāk, kā noteikts katrai vienībai.


text:
Cilts rakstos bija ierakstīti visi viņu mazie bērni, sievas, dēli un meitas, viss pulks, jo viņi bija patiesi svētījušies!


text:
Priesteriem, Ārona dēliem, kas dzīvoja laukos un pilsētās, tika norīkoti vīri, kas katram vīram no priesteru dzimtas deva viņa daļu, tāpat arī ikvienam, kas ierakstīts levītu cilts rakstos.


text:
Visus savus darbus viņš sāka ar kalpošanu Dieva namā, pēc bauslības un pavēlēm, tiekdamies pēc Dieva, viņš to darīja no visas sirds, un viņam veicās!


text:
Pēc šā uzticības apliecinājuma nāca Sanherībs, Asīrijas ķēniņš. Viņš ienāca Jūdā un uzslēja nometni pie nocietinātajām pilsētām, domādams tās sagrābt sev.


text:
viņš ar saviem augstmaņiem un spēkavīriem nosprieda aizbērt ūdens avotus ārpus pilsētas, un viņi tam piekrita.


text:
Sapulcējās daudz ļaužu un aizbēra visus avotus un strautu, kas plūda tur cauri, sacīdami: “Kāpēc lai Asīrijas ķēniņi atnākuši atrastu daudz ūdens?”


text:
Viņš sparīgi ķērās klāt un salaboja mūri visur, kur tas bija sagāzts, uzslēja uz tā torņus un ārpusē vēl vienu mūri. Viņš nostiprināja arī Millo Dāvida pilsētā, kā arī darināja daudz ieroču un vairogu.


text:
Viņš iecēla tautai kara virsniekus, sapulcināja tos pie sevis pilsētas vārtu laukumā un uzmundrinādams sacīja:


text:
“Esiet droši un stipri! Nebaidieties un neiztrūkstieties ne no Asīrijas ķēniņa, ne pulkiem, kas kopā ar viņu, jo ar mums ir kāds, kas lielāks par tiem!


text:
Viņiem ir miesīgs spēks, bet mums – Kungs, mūsu Dievs, kas palīdz un karo mūsu karus!” Un ļaudis paļāvās uz Jūdas ķēniņa Hizkijas vārdiem.


text:
Tad Asīrijas ķēniņš Sanherībs, kurš pats ar visu karaspēku karoja pret Lāhīšu, sūtīja savus kalpus uz Jeruzālemi pie Jūdas ķēniņa Hizkijas un visiem Jeruzālemes jūdiem, lai tiem pavēsta:


text:
Vai Hizkija nav jūs maldinājis, likdams mirt badā un slāpēs un sacīdams: Kungs, mūsu Dievs, glābs mūs no Asīrijas ķēniņa!


text:
Vai pats Hizkija neaizvāca augstieņu altārus un nepavēlēja Jūdā un Jeruzālemē, ka jūs drīkstat zemoties un kvēpināt tikai uz viena altāra?


text:
Vai tad jūs nezināt, ko es un mans tēvs esam darījuši visu citu zemju ļaudīm? Vai tad citu tautu dievi spēja no manis paglābt savas zemes!?


text:
Kurš no visiem manu tēvu iznīdēto tautu dieviem ir spējis glābt no manis savus ļaudis? Kā tad jūsu dievi jūs paglābs no manis!?


text:
Neļaujiet Hizkijam sevi maldināt, neticiet viņam, ka viņš jūs nepieviļ! Ja nevienas citas tautas vai valsts dievs nav varējis paglābt savus ļaudis ne no manis, ne no maniem tēviem, tad jūsu dievs ne tik neglābs jūs no manis!”


text:
Sanherībs bija uzrakstījis vēstuli, lai ņirgātos par Kungu, Israēla Dievu. Viņš teica: “Tāpat kā citu tautu dievi nevienā zemē nav spējuši paglābt savus ļaudis no manis, tā arī Hizkijas Dievs neglābs savus ļaudis no manis!”


text:
Tie tā klaigāja jūdu valodā Jeruzālemes iemītniekiem, kas bija uz mūra, lai ļaudis satrauktos un nobītos un tad tie varētu ieņemt pilsētu.


text:
Tie runāja par Jeruzālemes Dievu tāpat kā par citu zemju tautu dieviem, kas ir cilvēku roku darināti.


text:
Tad Kungs sūtīja eņģeli, un tas nomaitāja visus varonīgos karavīrus, virsniekus un pavēlniekus Asīrijas ķēniņa nometnē, ka viņam ar kaunu bija jāatgriežas savā zemē. Kad viņš iegāja sava dieva namā, paša dēli viņu nogalēja ar zobenu.


text:
Tā Kungs paglāba Hizkiju un Jeruzālemes iemītniekus no Asīrijas ķēniņa Sanherība un visiem viņu ienaidniekiem un deva viņiem rimtumu it visur!


text:
Tad daudzi pienesa dāvanas Kungam Jeruzālemē un dārglietas Jūdas ķēniņam Hizkijam, un visu tautu vidū viņš kļuva diženāks nekā iepriekš.


text:
bet Hizkija neatgriezās, jo bija kļuvis lepns. Tāpēc pār viņu, Jūdu un Jeruzālemi nāca dusmu versme.


text:
Tad Hizkija, atmetis lepnību, zemojās – gan viņš, gan Jeruzālemes iemītnieki, un Kunga dusmu versme nenāca Hizkijas laikā.


text:
Hizkijas bagātība un gods augtin auga. Viņš cēla mantnīcas sudrabam un zeltam, dārgakmeņiem un balzama smaržām, vairogiem un dažādām jaukām lietām


text:
un noliktavas graudu ražai, jaunam vīnam un svaigai eļļai, un novietnes visdažādākajiem lopiem, un laidarus ganāmpulkiem.


text:
Hizkija aizdarīja augšējā Gīhona avota izteku un novadīja to lejā uz Dāvida pilsētas rietumdaļu. Hizkijam veicās viss, ko viņš darīja.


text:
Kad pie viņa nāca Bābeles augstmaņu sūtņi vaicāt par zīmi, kas dota viņa zemei, Dievs atstāja viņu vienu, lai pārbaudītu un uzzinātu visu, kas viņam prātā.


text:
Pārējie Hizkijas darbi un viņa laipnība – par to Jūdas un Israēla ķēniņu grāmatā ir rakstījis pravietis Jesaja, Āmoca dēls!


text:
Hizkija apgūlās pie tēviem, un viņu apbedīja Dāvida dēlu kapenēs. Viņu ar godu izvadīja visi Jūdas un Jeruzālemes iemītnieki. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Manase.


text:
Manase darīja to, kas netīkams Kungam, kā tās pretīgās tautas, kuras Kungs bija padzinis, Israēla dēliem ienākot.


text:
Viņš atkal sāka celt augstieņu altārus, ko bija sagrāvis viņa tēvs Hizkija, uzslēja altārus baāliem un darināja ašēras, viņš pielūdza visus debesu pulkus un kalpoja tiem.


text:
Viņš cēla tiem altārus pat tajā Kunga namā, par ko Kungs teicis: “Lai mans vārds Jeruzālemē mīt uz mūžiem!”


text:
Ben-Hinnomas ielejā viņš upurēja ugunī savus dēlus, viņš zīlēja, pareģoja, pesteļoja, izsauca mirušo garus, darīja burvestības – viņš darīja daudz netīkama Kungam, viņu sadusmodams.


text:
Viņš darināja elka tēlu un nolika to Dieva namā, par ko Dievs bija teicis Dāvidam un viņa dēlam Sālamanam: “Šajā namā un Jeruzālemē, ko es izvēlējos no visām Israēla ciltīm, es likšu mājot savam vārdam uz mūžiem!


text:
Es neatraušu Israēla kājas no zemes, kuru apsolīju viņu tēviem, ja vien tie turēs un ievēros visu, ko esmu tiem pavēlējis, – visu Mozus doto bauslību, likumus un tiesas!”


text:
Bet Manase vilināja Jūdu un Jeruzālemes iemītniekus darīt ļaunu, tāpat kā tās tautas, kuras Kungs iznīcināja, Israēla dēliem ienākot.


text:
Tad Kungs pret tiem sūtīja Asīrijas ķēniņa karaspēka virsniekus – tie satvēra Manasi ar āķiem un, vara važās saslēgtu, aizveda uz Bābeli.


text:
viņš nemitīgi lūdza, un Dievs uzklausīja viņa lūgšanu un atveda viņu atpakaļ uz Jeruzālemi, kur viņa valsts. Nu Manase atzina, ka Kungs ir Dievs!


text:
Pēc tam viņš Dāvida pilsētā no Gīhonas ielejas rietumpuses līdz Zivju vārtiem un visapkārt Ofela kalnam uzcēla ārējo mūri, viņš cēla to ļoti augstu. Viņš arī iecēla karaspēka virsniekus visām Jūdas nocietinātajām pilsētām.


text:
Viņš aizvāca no Kunga nama svešos dievus, elku tēlus un visus altārus, kurus bija cēlis Kunga nama kalnā un Jeruzālemē, un izmēza tos no pilsētas.


text:
Viņš atjaunoja altāri Kungam un tur upurēja miera upurus un pateicības upurus. Viņš pavēlēja jūdiem, lai tie kalpo vienīgi Kungam, Israēla Dievam.


text:
Pārējie Manases darbi un viņa lūgšana Dievam, un redzētāju atbilde Kunga, Israēla Dieva, vārdā – redzi, tie ir aprakstīti Israēla ķēniņu grāmatā.


text:
Un viņa lūgšana, viņa zemošanās Dievam un visi viņa grēki un neuzticība, un vietas, kurās viņš cēla augstieņu altārus, uzslēja ašēras un elku tēlus, līdz tika pazemots, – par to visu rakstīts redzētāju stāstos.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, tāpat kā bija darījis viņa tēvs Manase. Āmons darināja elku tēlus, tāpat kā viņa tēvs Manase, viņš upurēja un kalpoja tiem.


text:
bet ļaudis nogalēja visus, kas bija sazvērējušies pret ķēniņu Āmonu, un iecēla viņa dēlu Jošijāhu valdīt pār tautu.


text:
Viņš darīja to, kas tīkams Kungam, un staigāja sava tēva Dāvida ceļus – nenovērsās ne pa labi, ne pa kreisi.


text:
Savas valdīšanas astotajā gadā, būdams vēl zēns, viņš sāka pievērsties sava tēva Dāvida Dievam, un divpadsmitajā gadā viņš sāka attīrīt Jūdu un Jeruzālemi no augstieņu altāriem, ašērām, elku stabiem un lietiem tēliem.


text:
Viņa vadībā tie nojauca baālu altārus un nocirta saules stabus, kas tur bija uzslieti. Ašēras, elku stabus un lietos tēlus viņš sadauzīja, saberza putekļos un izkaisīja uz to kapenēm, kuri tiem bija upurējuši.


text:
viņš nojauca altārus, ašēras, elku stabus un satrieca tos pīšļos, kā arī nocirta visus saules stabus, tāpat viņš darīja visā Israēla zemē – pēc tam viņš atgriezās Jeruzālemē.


text:
Astoņpadsmitajā valdīšanas gadā, kad viņš bija šķīstījis zemi un templi, viņš sūtīja Šāfānu, Acaljāhu dēlu, un pilsētas augstmani Maasejāhu un lietvedi Joāhu, Jehoāhāza dēlu, lai atjauno Kunga, viņa Dieva, namu.


text:
Viņi atnāca pie augstā priestera Hilkijas un atdeva Dieva namam ziedoto naudu, ko levīti durvju sargi bija savākuši no Manases, Efraima un visiem Israēla atlikušajiem, kā arī no Jūdas, Benjāmina un Jeruzālemē mītošajiem.


text:
Naudu tie nodeva Kunga nama darbu pārraugiem, bet tie to deva Kunga nama strādniekiem, lai atjauno un salabo namu.


text:
Naudu deva amatniekiem un mūrniekiem, lai tie pērk tēstus akmeņus, kokus sijām un baļķus celtnēm, kuras bija sapostījuši Jūdas ķēniņi.


text:
Vīri visus darbus veica uzticīgi, tos pārraudzīja un vadīja levīti Jahats un Obadjāhu no Merārī dēliem, Zeharja un Mešullāms no Kehāta dēliem. Visi levīti, kas prata muzicēt,


text:
vadīja nastu nesējus un strādniekus no darba pie darba, bet daži levīti bija rakstveži, ierēdņi un vārtu sargi.


text:
Laikā, kad tika izmaksāta Kunga namā ienākusī nauda, priesteris Hilkija atrada Mozus doto Kunga bauslības grāmatu.


text:
Hilkija uzrunāja rakstvedi Šāfānu, sacīdams: “Es atradu Kunga namā bauslības grāmatu!” Hilkija grāmatu iedeva Šāfānam.


text:
Tālab rakstvedis Šāfāns sacījis ķēniņam: “Priesteris Hilkija iedeva man grāmatu!” Un Šāfāns lasīja to ķēniņam priekšā.


text:
Ķēniņš pavēlēja Hilkijam un Ahīkāmam, Šāfāna dēlam, Abdonam, Mihas dēlam, un rakstvedim Šāfānam, un ķēniņa kalpam Asājam:


text:
“Ejiet iztaujāt Kungu par mani, atlikušo Israēlu un Jūdu! Atrastās grāmatas vārdos ir jo lielas Kunga dusmas – tās izlīs pār mums, jo mūsu tēvi nav ievērojuši Kunga vārdus un nav darījuši visu, kas rakstīts šajā grāmatā!”


text:
Hilkija un ķēniņa sūtītie devās pie pravietes Huldas, tērpu pārziņa Šallūma, Tokhata dēla, Hasras dēla, sievas, kas dzīvoja Jeruzālemes nomalē, un runāja ar viņu.


text:
tā saka Kungs: redzi, pār šo vietu un tās iemītniekiem nāks ļaunums – visi lāsti, kas grāmatā, ko lasīja priekšā Jūdas ķēniņam.


text:
Tāpēc ka viņi mani pameta un kvēpināja citiem dieviem, sadusmodami mani ar saviem roku darinājumiem, es izliešu savu dusmu versmi pār šo vietu, un tā nedzisīs!


text:
Sakiet Jūdas ķēniņam, kurš jūs sūtīja iztaujāt Kungu, tā sakiet viņam: tā saka Kungs, Israēla Dievs, par vārdiem, kurus tu dzirdēji:


text:
tāpēc ka tava sirds ir jūtīga un tu zemojies Dievam, izdzirdējis viņa vārdus par šo vietu un tās iemītniekiem, – zemojies man, saplēsi savas drānas un raudāji, tāpēc es tevi uzklausīšu! – saka Kungs.


text:
Es tevi piepulcināšu taviem tēviem, un tevi mierā guldīs kapenēs, tavas acis neskatīs visu šo ļaunumu, ko es uzsūtīšu šai vietai un tās iemītniekiem!” Šos vārdus viņi atstāstīja ķēniņam.


text:
Ķēniņš devās uz Kunga namu un kopā ar viņu visi Jūdas vīri, Jeruzālemes iemītnieki, priesteri, levīti un visa tauta no liela līdz mazam. Viņš lasīja tiem priekšā visus Kunga namā atrastās derības grāmatas vārdus.


text:
Ķēniņš stāvēja uz paaugstinājuma un Kunga priekšā noslēdza derību – ka no visas sirds un dvēseles sekos Kungam, turēs viņa baušļus, liecības un likumus, lai tiktu pildīti šajā grāmatā rakstītie derības vārdi.


text:
Tā viņš iekļāva derībā visus, kas bija Jeruzālemē un Benjāminā. Jeruzālemes iemītnieki darīja, kā noteikts derībā ar Dievu, viņu tēvu Dievu!


text:
Jošijāhu aizvāca visas preteklības no Israēla dēlu robežām, un visam Israēlam viņš lika kalpot Kungam, viņu Dievam. Visu mūžu viņš nenovērsās no Kunga, savu tēvu Dieva.


text:
Jošijāhu Jeruzālemē rīkoja Kunga Pashas svētkus – pirmā mēneša četrpadsmitajā dienā kāva Pashas jēru.


text:
Viņš sacīja levītiem, kas svēti Kungam un māca visu Israēlu: “Lieciet svēto šķirstu templī, ko uzcēlis Sālamans, Dāvida dēls, Israēla ķēniņš, – tas vairs nav jānēsā uz pleciem! Kalpojiet Kungam, savam Dievam, un viņa tautai Israēlam!


text:
Lai visi ir gatavi pēc iedalījuma tēvu namos, pēc Israēla ķēniņa Dāvida un viņa dēla Sālamana priekšrakstiem.


text:
Nostājieties svētvietā pēc jūsu brāļu, vienkāršo ļaužu, tēvu namu vienībām un pēc levītu tēvu namu vienībām.


text:
Kaujiet Pashas jēru, svētījieties paši un sagatavojiet to saviem tuvākajiem – dariet, kā Mozus noteicis Kunga vārdā!”


text:
Jošijāhu dāvināja visiem klātesošajiem no tautas sīklopus Pashas upurim – trīsdesmit tūkstošus jēru un kazlēnu un trīs tūkstošus vēršu – tas bija no ķēniņa īpašuma.


text:
Arī augstmaņi labprātīgi dāvināja tautai, priesteriem un levītiem – Dieva nama pārvaldnieki Hilkija, Zeharjahu un Jehiēls deva priesteriem divus tūkstošus seši simti sīklopu un trīs simti vēršu Pashas upurim.


text:
Arī brāļi Kenanjāhu, Šemaja, Netanēls, kā arī levītu augstmaņi Hašabjāhu, Jeiēls un Jehozābāds dāvināja levītiem piecus tūkstošus sīklopu un piecus simtus vēršu Pashas upurim.


text:
Kad kalpošanai viss bija gatavs, priesteri nostājās savās vietās un levīti savās vienībās, kā ķēniņš bija pavēlējis.


text:
Tie atlika malā sadedzināmos upurus, lai dotu tos ļaužu tēvu namu vienībām, kuras tos upurētu Kungam, kā rakstīts Mozus grāmatā. Tāpat darīja ar vēršiem.


text:
Pashas jēru tie cepa uz uguns, kā noteikts, bet svētīto daļu vārīja katlos, podos un bļodās un naski nesa visiem ļaudīm.


text:
Pēc tam viņi gatavoja sev un priesteriem, jo priesteri, Ārona dēli, upurēja sadedzināmos upurus un taukus līdz pat naktij. Tāpēc levīti gatavoja sev un arī priesteriem, Ārona dēliem.


text:
Dziedātāji, Āsāfa dēli, nostājās savās vietās, kā bija pavēlējis Dāvids, Āsāfs, Hēmāns un ķēniņa redzētājs Jedūtūns. Pie visiem vārtiem stāvēja vārtu sargi, tiem nevajadzēja pārtraukt darbu, jo levīti, viņu brāļi, gatavoja arī viņiem.


text:
Todien tika nostiprināta kalpošana Kungam, svinēti Pashas svētki un upurēti sadedzināmie upuri uz Kunga altāra, kā pavēlējis ķēniņš Jošijāhu.


text:
Pashas svētki tā nebija svinēti kopš pravieša Samuēla dienām. Neviens Israēla ķēniņš nebija tā svinējis Pashas svētkus, kā Jošijāhu kopā ar priesteriem, levītiem, visu Jūdu, no Israēla sanākušajiem un Jeruzālemes iemītniekiem.


text:
Vēlāk, kad Jošijāhu bija atjaunojis templi, Ēģiptes ķēniņš Neho devās karot uz Karkemīšu pie Eifrātas. Jošijāhu izgāja viņam pretī,


text:
bet tas sūtīja vēstnešus teikt: “Kas tev pret mani, Jūdas ķēniņ?! Šoreiz neesmu nācis pret tevi, bet pret tiem, ar kuriem man ir karš. Dievs man ir teicis, lai nekavējos, tāpēc nenostājies pret Dievu, kurš ir ar mani, ka tas tevi neiznīdē!”


text:
Bet Jošijāhu neatkāpās. Pārģērbies nepazīstams, viņš devās pret to karā. Jošijāhu neklausījās Neho vārdos, kas bija nākuši no Dieva mutes, un devās kaujā Megido līdzenumā.


text:
Loka šāvēji sašāva ķēniņu Jošijāhu, un viņš teica saviem kalpiem: “Vediet mani projām, jo esmu stipri ievainots.”


text:
Viņa kalpi to izcēla no ratiem, lika citos ratos un atveda uz Jeruzālemi. Viņš nomira un tika apbedīts savu tēvu kapenēs. Visa Jūda un Jeruzāleme apraudāja Jošijāhu.


text:
Jeremija sacerēja raudu dziesmu par Jošijāhu – visi dziedātāji un dziedātājas līdz pat šai dienai apdzied Jošijāhu žēlabu dziesmās. Israēlā tas kļuvis par paradumu un aprakstīts žēlabu dziesmās.


text:
Ēģiptes ķēniņš aizveda viņu no Jeruzālemes un uzlika zemei nodevas – simts mērus sudraba un mēru zelta.


text:
Ēģiptes ķēniņš Neho iecēla viņa brāli Eljākīmu par Jūdas un Jeruzālemes ķēniņu un pārdēvēja viņu par Jehojākīmu, bet viņa brāli Jehoāhāzu aizveda uz Ēģipti.


text:
Jehojākīms sāka valdīt divdesmit piecu gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē vienpadsmit gadus un darīja to, kas netīkams Kungam, viņa Dievam.


text:
Pārējie Jehojākīma darbi un preteklības, ko viņš darījis, un viss, kas atrodams pret viņu, – par to rakstīts Israēla un Jūdas ķēniņu grāmatā. Pēc tam sāka valdīt viņa dēls Jehojāhīns.


text:
Jehojāhīns sāka valdīt astoņpadsmit gadu vecumā. Viņš valdīja Jeruzālemē trīs mēnešus un desmit dienas. Viņš darīja to, kas netīkams Kungam.


text:
Gadu mijā ķēniņš Nebūkadnecars sūtīja pēc viņa un aizveda kopā ar skaistākajiem Kunga nama traukiem uz Bābeli, bet viņa brāli Cedekiju iecēla par ķēniņu Jūdā un Jeruzālemē.


text:
Viņš darīja to, kas netīkams Kungam, viņa Dievam, un nepakļāvās pravieša Jeremijas teiktajiem Kunga vārdiem.


text:
Viņš sacēlās pat pret ķēniņu Nebūkadnecaru, kurš bija viņu nozvērinājis pie Dieva, – nocietinājis sirdi, viņš spītīgi neatgriezās pie Kunga, Israēla Dieva.


text:
Arī galvenie priesteri un tauta kļuva arvien nodevīgāki un darīja tāpat kā visas pretīgās tautas, apgānīdami Kunga namu, kas viņam bija svēts Jeruzālemē.


text:
Kungs, viņu tēvu Dievs, atkal un atkal sūtīja pie tiem savus vēstnešus, jo gribēja taupīt savu tautu un mājokli.


text:
Bet tie izsmēja Dieva sūtņus, nicināja viņa vārdus un ņirgājās par viņa praviešiem, līdz Kunga dusmas nāca pār tautu – nekas vairs nebija glābjams!


text:
Viņš uzsūtīja tiem kaldiešu ķēniņu, un tas svētnīcā kāva jaunekļus ar zobenu – nežēloja ne jaunekļus, ne jaunavas, ne vecus, ne vārgus, visus Dievs atdeva viņam.


text:
Arī visus Dieva nama piederumus, gan lielus, gan mazus, un Kunga nama dārgumus, ķēniņa un augstmaņu dārgumus – visu viņš aizveda uz Bābeli.


text:
Dieva namu nodedzināja, un Jeruzālemes mūrus sagrāva. Visas pilis nodedzināja, ar uguni un izpostīja visu, kas tur bija vērtīgs.


text:
Kurš bija paglābies no zobena, to aizveda trimdā uz Bābeli par vergu sev un saviem dēliem – tā bija līdz Persijas valdīšanai,


text:
lai piepildītos Jeremijas teiktais Kunga vārds: līdz zeme būs guvusies sabata gadus, visu laiku tā dusēs izdeldēta, līdz būs apritējuši septiņdesmit gadi.


text:
Persijas ķēniņa Kīra pirmajā valdīšanas gadā, lai piepildītos Jeremijas teiktais Kunga vārds, Kungs mudināja Persijas ķēniņa Kīra garu, un tas lika izziņot pa visu savu valsti rakstiski un mutiski šādu rīkojumu:


text:
“Tā saka Persijas ķēniņš Kīrs: Kungs, debesu Dievs, man ir devis visas zemes valstis un izvēlējies mani, lai es uzceļu viņam templi Jeruzālemē, kas ir Jūdā. Tie, kas no viņa tautas mīt pie jums, lai dodas turp, – Kungs, viņu Dievs, ir ar tiem!”


text:
Persijas ķēniņa Kīra pirmajā valdīšanas gadā, lai piepildītos Jeremijas teiktais Kunga vārds, Kungs mudināja Persijas ķēniņa Kīra garu, un tas lika izziņot visā savā valstī šādu rīkojumu, rakstiski un mutiski:


text:
“Tā saka Persijas ķēniņš Kīrs: Kungs, debesu Dievs, man ir devis visas zemes valstis, un viņš man pavēlēja uzcelt viņam namu Jeruzālemē, Jūdā.


text:
Ikviens, kas jūsu vidū ir no viņa tautas, lai dodas uz Jeruzālemi Jūdā, viņa Dievs būs ar viņu – lai ceļ namu Kungam, Israēla Dievam. Viņš ir Dievs, kas mīt Jeruzālemē!


text:
Visus atlikušos, no visām vietām, kur tie patlaban dzīvo, lai turienes iemītnieki atbalsta ar sudrabu, zeltu, mantu, lopiem un labprātīgajiem upuriem Dieva namam Jeruzālemē.”


text:
Tad cēlās Jūdas un Benjāmina tēvu namu galvenie, priesteri un levīti, ikviens, kura garu Kungs mudināja iet un celt namu Kungam Jeruzālemē.


text:
Kaimiņi tos atbalstīja ar sudraba traukiem, zeltu, mantu, lopiem un dārglietām; tas viss tika ziedots.


text:
Ķēniņš Kīrs atnesa Kunga nama traukus, kurus Nebūkadnecars bija atvedis no Jeruzālemes un novietojis savu dievu namā.


text:
Kopā bija pieci tūkstoši četri simti zelta un sudraba trauku. Tos visus Šēšbacars veda līdzi, kad viņi no Bābeles gūsta devās uz Jeruzālemi.


text:
Šie ir tās pavalsts dēli, kuri devās atpakaļ no gūstniecības, viņus Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars bija aizvedis trimdā uz Bābeli. Viņi atgriezās Jeruzālemē un Jūdā, katrs savā pilsētā.


text:
Šie ir vīri, kas atgriezās kopā ar Zerubābelu, Jozuu, Nehemiju, Serāju, Reēlāju, Mordohaju, Bilšānu, Misparu, Bigvaju, Rehūmu un Baānu. Israēla tautas vīri:


text:
Tempļa vārtu sargu dēli: Šallūma, Ātēra, Talmona, Akūba, Hatīta un Šobaja dēli, kopā – simts trīsdesmit deviņi.


text:
Un šie ir vīri, kas nāca no Tēl-Melahas, Tēl-Haršas, Kerubas, Adānas un Immēras, taču nespēja pierādīt ne sava tēva namu, ne dzimtu – ka tie ir no Israēla:


text:
Un no priesteru dēliem: Habajas, Koca un Barzilaja dēli, kas sievas ņēma no gileādieša Barzilaja meitām un tika saukti to vārdos.


text:
neskaitot kalpus un kalpones, kuru bija septiņi tūkstoši trīs simti trīsdesmit septiņi. Vēl bija divi simti dziedātāji un dziedātājas.


text:
Kad tēvu namu galvenie ienāca Kunga namā Jeruzālemē, viņi ziedoja Dieva nama atjaunošanai, lai tas būtu kā iepriekš.


text:
Darbu veikšanai tie ziedoja tik dārgumu, cik spēja: sešdesmit vienu tūkstoti zelta dariku, piecus tūkstošus sudraba minu un simts priesteru tērpu.


text:
Priesteri, levīti un tauta – dziedātāji, vārtu sargi un tempļa kalpotāji – dzīvoja savās pilsētās un viss Israēls savās.


text:
Kad pienāca septītais mēnesis, Israēla dēli no savām pilsētām visi kā viens tika sapulcināti Jeruzālemē.


text:
Tad cēlās Jozua, Jehocādāka dēls, ar saviem brāļiem priesteriem un Zerubābels, Šaltiēla dēls, ar saviem brāļiem un uzcēla altāri Israēla Dievam, lai upurētu sadedzināmo upuri, kā rakstīts Dieva vīra Mozus bauslībā.


text:
Viņi uzcēla altāri vecajā vietā, jo baidījās no apkārtējo zemju tautām, un upurēja Kungam sadedzināmo upuri gan no rīta, gan vakarā.


text:
Viņi svinēja Būdiņu svētkus, kā bija noteikts, un dienu no dienas pienesa sadedzināmo upuri, kā katrai dienai bija noteikts.


text:
Arī pēc tam turpināja pienest sadedzināmo upuri – jaunajos mēnešos un visos svētkos, kurus svētīja Kungam, un pienesa arī labprātīgos upurus Kungam.


text:
Sadedzināmos upurus Kungam sāka pienest no septītā mēneša pirmās dienas, lai gan Kunga tempļa pamati vēl nebija likti.


text:
Viņi deva naudu akmeņkaļiem un amatniekiem, ēdienu, dzērienu un eļļu sidoniešiem un tīriešiem, lai tie pa jūru uz Jafu vestu ciedru kokus, kā Persijas ķēniņš Kīrs bija pavēlējis.


text:
Otrajā gadā, kopš tie bija atgriezušies pie Dieva nama Jeruzālemē, gada otrajā mēnesī to sāka atjaunot Zerubābels, Šaltiēla dēls, un Jozua, Jehocādāka dēls, un arī viņu pārējie brāļi – priesteri, levīti un visi, kas no gūsta bija atgriezušies Jeruzālemē. Levītus, kuriem bija divdesmit gadu un vairāk, viņi iecēla par Kunga nama darbu uzraugiem.


text:
Jūdas dēli bija kā viens vīrs – Jozua ar saviem dēliem un brāļiem, un Kadmiēls ar saviem dēliem – viņi uzraudzīja Kunga nama darbu veicējus, un to darīja arī levīti, Hēnādāda dēli, viņa dēli un brāļi.


text:
Kad celtnieki lika Kunga nama pamatus, priesteri savos tērpos un ar taurēm, un levīti, Āsāfa dēli, ar cimbolēm, nostājās slavēt Kungu, kā bija norādījis Israēla ķēniņš Dāvids.


text:
Viņi dziedāja, slavēdami un pateikdamies Kungam, ka viņš ir labs un viņa žēlastība pār Israēlu ir mūžīga, un visa tauta varen gavilēja – slavēja Kungu, ka Kunga namam likts pamats.


text:
Daudzi veci vīri: priesteri, levīti un tēvu namu galvenie, kas bija redzējuši pirmo templi, lēja asaras un skaļi raudāja, kad lika pamatu šim templim, bet daudzi gavilēja priecīgās balsīs.


text:
Kad Jūdas un Benjāmina pretinieki uzzināja, ka no gūsta pārnākušie ceļ templi Kungam, Israēla Dievam,


text:
viņi nāca pie Zerubābela un tēvu namu galvenajiem un teica: “Mēs gribam celt kopā ar jums, jo meklējam jūsu Dievu tāpat kā jūs. Mēs viņam upurējām kopš Asīrijas ķēniņa Ēsar-Hadona dienām, kad viņš atveda mūs šurp.”


text:
Zerubābels, Jozua un pārējie tēvu namu galvenie tiem atbildēja: “Ne jūs, bet mēs celsim templi mūsu Dievam! Mēs paši to celsim Kungam, Israēla Dievam, kā mums pavēlējis ķēniņš, Persijas ķēniņš Kīrs!”


text:
Viņi nolīga padomdevējus, lai kavētu jūdu nodomus visu Persijas ķēniņa Kīra valdīšanas laiku līdz Persijas ķēniņa Dārija valdīšanai.


text:
Ahasvēra laikā, viņa valdīšanas sākumā, tie rakstīja sūdzību par Jūdas un Jeruzālemes iedzīvotājiem.


text:
To Persijas ķēniņam Artakserksam rakstīja Bišlāms, Mitredāts, Tābēls un citi viņu biedri. Vēstuli tulkoja aramiešu valodā un rakstīja aramiešu rakstībā.


text:
“Pārvaldnieks Rehūms, rakstvedis Šimšajs un pārējie tiesneši, valdības vīri, un persieši, erehvieši, babilonieši, sūsieši, dehajieši un elmajieši,


text:
un visas citas tautas, kuras lielais un godātais Asnapars izveda un lika tām dzīvot Samarijas pilsētās.”


text:
lai ķēniņam ir zināms, ka jūdi, kas no jums atnākuši pie mums uz Jeruzālemi, ceļ šo dumpīgo un ļauno pilsētu, atjaunodami mūrus un labodami pamatus.


text:
Lai ķēniņš zina – ja šo pilsētu uzcels un mūrus pabeigs, tad viņi vairs nedos nodevas, maksu un muitu un tālab mazināsies ķēniņa bagātība.


text:
Taču mēs savu sāli dabūjam no ķēniņa pils – mums neklājas būt ķēniņa negoda lieciniekiem, tāpēc mēs sūtām ķēniņam šo ziņojumu.


text:
Lai pārlūko tavu tēvu Ierakstu grāmatu! Ierakstu grāmatā tu izlasīsi un uzzināsi, ka šī pilsēta ir dumpīga un nes zaudējumus ķēniņiem un visiem apgabaliem. Jau no senām dienām tie ir nemiera cēlāji, tāpēc šo pilsētu iznīcināja!


text:
Mēs darām zināmu ķēniņam – ja šī pilsēta tiks uzcelta un tās mūri pabeigti, tad Viņpusupes apgabalā tev vairs nebūs īpašuma!”


text:
Un tad ķēniņš sūtīja rīkojumu: “Pārvaldniekam Rehūmam, rakstvedim Šimšajam un pārējiem viņu biedriem, kuri dzīvo Samarijā un Viņpusupes apgabalā, lai jums labklājība! Tagad,


text:
es devu pavēli pārbaudīt, un tika atrasts, ka šī pilsēta kopš sendienām ir sacēlusies pret ķēniņiem, dumpojusies un sacēlusies.


text:
Jeruzālemē viņiem bijuši vareni ķēniņi, kuri valdījuši pār visu Viņpusupes apgabalu, un tiem maksātas nodevas, maksa un muita.


text:
Kad ķēniņa Artakserksa vēstules noraksts bija nolasīts priekšā Rehūmam, rakstvedim Šimšajam un viņa biedriem, tie ar steigu devās uz Jeruzālemi pie jūdiem un pārtrauca darbus ar spēku un varu.


text:
Tā darbi pie Kunga nama Jeruzālemē tika pārtraukti un netika turpināti līdz Persijas ķēniņa Dārija otrajam valdīšanas gadam.


text:
Israēla Dieva vārds nāca pār praviešiem Hagaju un Zeharju, Ido dēlu, – tie pravietoja jūdiem Jūdā un Jeruzālemē.


text:
Tad cēlās Zerubābels, Šaltiēla dēls, un Jozua, Jehocādāka dēls, un sāka celt Jeruzālemē Dieva namu. Kopā ar tiem bija Dieva pravieši, kas viņus atbalstīja.


text:
Tolaik pie viņiem atnāca Viņpusupes pārvaldnieks Tatnajs un Šētar-Boznajs ar saviem biedriem un jautāja: “Kurš jums deva pavēli celt šo namu un pabeigt šos mūrus?”


text:
Viņu Dievs nenovērsa skatienu no Jūdas vecajiem, un tie viņus nekavēja, līdz vēsts nonāca pie Dārija, un tas par šo lietu nosūtīja vēstuli.


text:
Šis ir vēstules noraksts, kuru ķēniņam Dārijam sūtīja Viņpusupes pārvaldnieks Tatnajs un Šētar-Boznajs ar saviem biedriem no Viņpusupes Arparsehaja apgabala.


text:
Lai ķēniņam zināms, ka mēs esam atnākuši uz Jūdas apgabalu, kur lielā Dieva nams, – viņi to ceļ no milzīgiem akmeņiem, mūros liek baļķus, darbs tiek darīts čakli, darbi tiem sokas!


text:
Un viņi mums atbildēja šādi – viņi teica: mēs esam debess un zemes Dieva kalpi un atjaunojam šo namu, kas bija uzcelts jau pirms daudziem gadiem – liels Israēla ķēniņš to uzcēla un pabeidza,


text:
bet mūsu tēvi sadusmoja debesu Dievu, un viņš tos nodeva kaldieša Nebūkadnecara, Bābeles ķēniņa, rokā, un tas nopostīja šo namu, bet tautu aizveda gūstā uz Bābeli.


text:
Arī Dieva nama traukus, zeltu un sudrabu, ko Nebūkadnecars bija paņēmis no Jeruzālemes tempļa un aizvedis uz Bābeles templi, ķēniņš Kīrs ņēma no Bābeles tempļa un nodeva Šēšbacaram, kuru bija iecēlis par pārvaldnieku,


text:
un sacīja tam: ņem šos traukus, ej, un novieto Jeruzālemes templī, un Dieva namu lai atjauno, kur tas bijis!


text:
Tad Šēšbacars nāca un lika pamatus Dieva namam Jeruzālemē – kopš tā laika līdz šim tas tiek celts, bet nav pabeigts.


text:
Tāpēc, ja tas ķēniņam šķiet labi, lai viņš meklē ķēniņa dārgumu namā, kas Bābelē, vai ir tā, ka ķēniņš Kīrs ir pavēlējis uzcelt Jeruzālemē šo Dieva namu, un, ja ķēniņam tīk, lai sūta mums atbildi!”


text:
“Ķēniņa Kīra pirmajā valdīšanas gadā ķēniņš Kīrs deva pavēli, ka Jeruzālemes Dieva nams jāuzceļ par vietu, kur upurēt, un jāatjauno tā pamati, lai tie ir sešdesmit elkoņu augsti un sešdesmit elkoņu plati.


text:
Arī Dieva nama zelta un sudraba traukus, ko Nebūkadnecars paņēma no Jeruzālemes tempļa un aizveda uz Bābeli, lai ved atpakaļ uz Jeruzālemes templi un novieto savā vietā Dieva namā.


text:
Tādēļ jūs, Viņpusupes pārvaldnieki Tatnaj, Šētar-Boznaj un jūsu biedri, kas esat no Viņpusupes, turieties pa gabalu un


text:
Un vēl es pavēlu to, kas jums jādara jūdu vecajiem: lai uzceltu Dieva namu, visi izdevumi, kas šiem vīriem rodas, jāmaksā no ķēniņa mantas, no Viņpusupes apgabala nodevām. Nekavējiet tos!


text:
Visu, kas tiem vajadzīgs upuriem debesu Dievam, – jaunus vēršus, aunus vai jērus, kviešus, sāli, vīnu vai eļļu, kā noteikts Jeruzālemes priesteriem, lai dod tiem ik dienas, bez pārtraukuma.


text:
Un vēl es pavēlu, lai ikvienu, kurš šo rīkojumu sagroza, piesit pie baļķa, kas izrauts no viņa mājas, – lai pakar un tā namu lai padara par mēslu kaudzi!


text:
Dievs, kura vārds tur mīt, lai gāž katru ķēniņu un tautu, kas grib sagrozīt šo pavēli un izpostīt Jeruzālemes Dieva namu! Es, Dārijs, esmu pavēlējis to darīt tieši tā!”


text:
Tad Viņpusupes pārvaldnieks Tatnajs, Šētar-Boznajs un viņu biedri darīja tieši tā, kā ķēniņš Dārijs tiem bija pavēlējis.


text:
Un Jūdas vecajie turpināja celt, un tiem veicās, kā pravieši Hagajs un Zeharja, Ido dēls, bija pravietojuši – viņi to cēla un pabeidza pēc Israēla Dieva pavēles un pēc Persijas ķēniņu Kīra, Dārija un Artakserksa pavēles.


text:
Tad Israēla dēli, priesteri, levīti un pārējie no gūsta pārnākušie priecīgi rīkoja svētkus Dieva namam.


text:
Viņi veltīja Dieva namam simts vēršu, divi simti aunu, četri simti jēru un divpadsmit āžu visa Israēla upurim par grēkiem – pēc Israēla cilšu skaita.


text:
Tie iecēla priesterus viņu kārtā un levītus viņu kārtā, lai tie kalpotu Dievam Jeruzālemē, kā rakstīts Mozus grāmatā.


text:
Tāpēc priesteri un levīti kopīgi šķīstījās – visi bija šķīsti! Viņi kāva Pashas jēru visiem no gūsta pārnākušajiem, saviem brāļiem priesteriem un sev.


text:
No gūsta pārnākušie Israēla dēli ēda kopā ar visiem, kas bija nošķīrušies no tās zemes nešķīstajām tautām, lai meklētu Kungu, Israēla Dievu.


text:
Viņi svinēja ar prieku Neraudzētās maizes svētkus septiņas dienas, jo Kungs bija viņus iepriecinājis un noskaņojis labvēlīgi pret viņiem Asīrijas ķēniņu, lai stiprinātu viņu rokas Israēla Dieva nama darbos.


text:
Pēc šiem notikumiem Persijas ķēniņa Artakserksa valdīšanas laikā Ezra, Serāja dēls, Azarjas dēls, Hilkijas dēls,


text:
šis Ezra izgāja no Bābeles. Viņš bija mācīts Mozus bauslībā, kuru bija devis Kungs, Israēla Dievs. Ķēniņš deva visu, ko viņš lūdza, jo pār viņu bija Kunga, viņa Dieva, roka.


text:
Ķēniņa Artakserksa septītajā valdīšanas gadā uz Jeruzālemi devās daļa Israēla dēlu: priesteri, levīti, dziedātāji, vārtu sargi un tempļa kalpotāji.


text:
Pirmā mēneša pirmajā dienā viņš devās projām no Bābeles un nonāca Jeruzālemē piektā mēneša pirmajā dienā – Dievs bija labs pret viņu,


text:
jo Ezra sirdī bija apņēmies turēties pie Kunga bauslības, pildīt to un mācīt Israēlam likumus un tiesu.


text:
Šis ir tās vēstules noraksts, ko ķēniņš Artakserkss deva priesterim Ezram, rakstu pazinējam, mācītam Kunga baušļos un Israēla likumos:


text:
“Artakserkss, ķēniņu ķēniņš, priesterim Ezram, rakstu pazinējam, debesu Dieva likumu zinātājam. Tagad


text:
es pavēlu, lai manā valstī ikviens no Israēla tautas, priesteriem un levītiem, kas labprātīgi grib iet uz Jeruzālemi, iet kopā ar tevi.


text:
Tā kā tu esi ķēniņa un viņa septiņu padomnieku sūtīts pārbaudīt Jūdu un Jeruzālemi ar Dieva likumiem, kuri ir tavā rokā,


text:
un aizvest sudrabu un zeltu, ko ķēniņš un viņa padomnieki labprātīgi ziedo Israēla Dievam, kas mīt Jeruzālemē,


text:
kā arī visu sudrabu un zeltu, ko no labprātīgiem ziedojumiem tu savāksi visās Bābeles pavalstīs, ko tauta un priesteri ziedos Jeruzālemes Dieva namam,


text:
tādēļ cītīgi pērc par šo naudu vēršus, aunus, jērus, labības dāvanas un lejamos upurus un upurē tos uz altāra Dieva namā Jeruzālemē!


text:
Ar pārējo sudrabu un zeltu dari tā, kā tev un taviem brāļiem šķiet pareizi, dariet, kā grib jūsu Dievs!


text:
Es, ķēniņš Artakserkss, esmu pavēlējis visiem Viņpusupes apgabala mantziņiem: ko priesteris Ezra, kas mācīts debesu Dieva likumos, jums lūgs, to dodiet! –


text:
Sudrabu līdz simts mēriem, kviešus līdz simts korām, vīnu līdz simts batiem, eļļu līdz simts batiem un sāli bez mēra.


text:
Dodiet debesu Dieva namam visu, ko debesu Dievs pavēl, lai pār valsti, ķēniņu un viņa dēliem nenāk dusmas!


text:
Lai jums ir zināms, ka nedrīkst prasīt nodevas un muitu ne no viena priestera, levīta, dziedātāja, durvju sarga, tempļa kalpotāja un šī Dieva nama kalpa!


text:
Un tu, Ezra, Dieva gudrībā, kas tev dota, iecel soģus un tiesnešus, kuri spēj tiesāt visus Viņpusupes apgabala ļaudis, lai visi zina tava Dieva likumus un lai iemāca tiem, kas tos nezina.


text:
Bet ikvienu, kas nepildīs tava Dieva likumu un ķēniņa likumu, tiesājiet stingri – ar nāvi, izsūtīšanu, mantas atņemšanu vai cietumu.”


text:
Viņš devis man laipnību pie ķēniņa, viņa padomniekiem un visiem augstmaņiem, ķēniņa varenajiem. Es kļuvu stiprs, jo ar mani bija Kunga, mana Dieva, roka, un es sapulcēju Israēla galvenos, lai tie nāk man līdzi.


text:
Šie ir to tēvu namu galveno cilts raksti, kuri kopā ar mani ķēniņa Artakserksa valdīšanas laikā devās projām no Bābeles:


text:
no Šehanjas, no Paroša dēliem Zekarja un simts piecdesmit vīru kopā ar viņu, ierakstīti cilts rakstos,


text:
un Adonīkāma dēli, kuri nāca vēlāk, šie ir viņu vārdi: Elīfelets, Jeiēls, Šemaja un sešdesmit vīri kopā ar viņiem,


text:
Es sapulcināju viņus pie upes, kas tek uz Ahavu, tur mēs apmetāmies uz trim dienām. Es pārlūkoju tautu un priesterus, bet neatradu tur nevienu no Levī dēliem.


text:
Tad es sūtīju pie cilts tēviem Elīezera, Ariēla, Šemaja, Elnātāna, Jārība, Elnātāna, Nātāna, Zeharjas, Mešullāma un mācītiem vīriem Jehojārība un Elnātāna,


text:
es sūtīju viņus pie Ido, Kāsifjas apgabala priekšnieka, un teicu tiem, kas jāsaka Ido, viņa brāļiem un tempļa kalpiem Kāsifjas apgabalā, lai tie nosūta kalpotājus mūsu Dieva namam.


text:
Tādēļ ka Dievs bija labs pret mums, viņi sūtīja mums kādu saprotošu vīru no Mahlī dēliem, Levī dēla dēliem, Israēla dēliem – Šērēbju kopā ar viņa dēliem un brāļiem, astoņpadsmit vīrus;


text:
Tur bija divi simti divdesmit tempļa kalpotāju, kurus Dāvids un augstmaņi bija norīkojuši kalpot levītiem, tika nosaukti visu viņu vārdi.


text:
Tur pie Ahavas upes es izsludināju gavēni, lai zemotos mūsu Dieva priekšā un izlūgtos no viņa labāko ceļu mums, mūsu bērniem un visam,


text:
jo es kaunējos lūgt ķēniņam karaspēku un jātniekus, lai tie mūs ceļā sargā no ienaidniekiem, tādēļ ka mēs bijām teikuši ķēniņam: “Mūsu Dieva roka ir laba pret visiem, kas viņu meklē, un viņa spēks un dusmība nāk pār visiem, kas viņu atmet!”


text:
un piešķīru tiem sudrabu un zeltu, traukus, kas bija ziedoti mūsu Dieva namam, ko bija ziedojuši ķēniņš, viņa padomnieki, augstmaņi un viss Israēls, kas tur bija.


text:
Es viņiem piešķīru seši simti piecdesmit talantus sudraba, kā arī sudraba traukus simts talantu vērtē un simts talantus zelta,


text:
un sacīju viņiem: “Jūs esat svēti Kungam, un šie trauki ir svēti, un sudrabs un zelts ir labprātīgi ziedots Kungam, jūsu tēvu Dievam,


text:
uzmaniet tos un sargājiet, līdz priesteru un levītu vadoņu un Israēla tēvu namu galveno priekšā tos būsiet nogādājuši Dieva nama telpās Jeruzālemē!”


text:
Tā priesteri un levīti ņēma piešķirto sudrabu, zeltu un traukus, lai nestu uz Jeruzālemi, mūsu Dieva namu.


text:
No Ahavas upes mēs devāmies projām pirmā mēneša divpadsmitajā dienā, lai ietu uz Jeruzālemi, un mūsu Dieva roka bija ar mums, un viņš mūs sargāja no ienaidniekiem un ceļa laupītājiem.


text:
un ceturtajā dienā mēs nodevām sudrabu, zeltu un traukus mūsu Dieva namā priesterim Merēmotam, Ūrijas dēlam, un kopā ar viņu bija Elāzārs, Pinhāsa dēls, un Jehozābāds, Jozuas dēls, un Noadja, Binnūja dēls, no levītiem.


text:
No gūsta pārnākušie upurēja sadedzināmos upurus Israēla Dievam – divpadsmit vēršus par visu Israēlu, deviņdesmit sešus aunus, septiņdesmit septiņus jērus un divpadsmit āžus upurim par grēkiem, tas viss bija sadedzināmais upuris Kungam.


text:
Viņi nodeva ķēniņa pavēles Viņpusupes apgabala ķēniņa soģiem un pārvaldniekiem, un tie palīdzēja tautai un Dieva namam.


text:
Kad viss bija padarīts, pie manis pienāca Israēla augstmaņi un sacīja: “Israēla tauta, priesteri un levīti nav nošķīrušies no šo zemju tautām: kanaāniešiem, hetiešiem, periziešiem, jebūsiešiem, amoniešiem, moābiešiem, ēģiptiešiem, amoriešiem un viņu preteklībām!


text:
Viņi ir ņēmuši sev un saviem dēliem sievas no viņu meitām un sajaukuši svēto sēklu ar šīs zemes tautām! Pirmie šajā neuzticībā ir bijuši augstmaņi un valdnieki!”


text:
Tad pie manis sapulcējās visi, kas gūstekņu neuzticības dēļ bija pārbijušies no Israēla Dieva vārdiem, un es šausmās sēdēju līdz vakara upura laikam.


text:
Vakara upura laikā saplēstās drēbēs un apmetnī es cēlos no savām ciešanām, kritu uz ceļiem, stiepu rokas pret Kungu, savu Dievu,


text:
un teicu: “Mans Dievs, es kaunos un bīstos paraudzīties uz tevi, mans Dievs, mūsu netaisnība ir augusi un mūsu vaina sniedzas līdz debesīm!


text:
Kopš mūsu tēvu dienām līdz šīm dienām savas netaisnības dēļ mēs esam jo vainīgi! Mūsu ķēniņi un priesteri ir atdoti par laupījumu un kaunu svešzemju ķēniņu zobenam un gūstam, un tā tas ir vēl šodien!


text:
Bet tagad mazu brīdi ir dota labvēlība no Kunga, mūsu Dieva, kurš ļāva mums izglābties un uzsliet telti viņa svētvietā, lai mūsu Dievs darītu gaišas mūsu acis un ļautu mazliet atgūties no verdzības,


text:
jo mēs esam vergi, bet mūsu Dievs nav mūs pametis verdzībā! Viņš mums ir pievērsis Persijas ķēniņu laipnību, ļaudams atgūties un nostiprināt mūsu Dieva namu, atjaunot, kas izpostīts, lai mums būtu mūri Jūdā un Jeruzālemē.


text:
ko tu esi devis caur saviem kalpiem praviešiem, sacīdams: zeme, kuru jūs ejat iemantot, ir nešķīsta zeme. Tā ir nešķīsta ar tās zemes tautu nešķīstību, savā riebeklībā tie piepildījuši zemi no vienas malas līdz otrai ar savām preteklībām.


text:
Tādēļ nedodiet savas meitas viņu dēliem un neņemiet viņu meitas saviem dēliem, nemūžam nelūkojiet pēc miera ar viņiem, nedz labklājības – tad jūs kļūsiet stipri un ēdīsiet tās zemes labumus un jūsu dēli to mantos mūžīgi!


text:
Pēc visa, kas pār mums nācis mūsu ļauno darbu un lielās vainas dēļ, tu, mūsu Dievs, esi aizkavējis mums sodu un devis glābšanu – tādu kā šo!


text:
Vai lai atkal mēs laužam tavus baušļus un saradojamies ar šīm pretīgo elku tautām? Vai tu uz mums dusmosi, līdz vairs nebūs ne atlikuma, ne glābiņa?


text:
Kungs, Israēla Dievs, tu esi taisns, jo mums, atlikušajiem, šodien ir glābšana! Redzi, mēs esam vainīgi tavā priekšā, jo nevaram pastāvēt tavā priekšā šīs lietas dēļ!”


text:
Kamēr Ezra tā lūdza un sūdzēja grēkus, raudādams nometies zemē Dieva nama priekšā, no Israēla sapulces pie viņa sapulcējās milzum daudz vīru, sievu un bērnu, jo tauta raudāja lielu raudāšanu.


text:
Tad Šehanja, Jehiēla dēls, no Ēlāma dēliem, sacīja Ezram: “Mēs bijām neuzticīgi savam Dievam un dzīvojām ar svešām sievām no tās zemes tautām, bet pat tagad Israēlam ir cerība!


text:
Tādēļ slēgsim derību ar mūsu Dievu un liksim sievām un tiem, kas no tām dzimuši, iet projām – kā pamācījis mūsu kungs un tie, kas bijā mūsu Dieva baušļus. Darīsim pēc bauslības!


text:
Tad Ezra cēlās un lika zvērēt augstmaņiem, priesteriem, levītiem un visam Israēlam, ka tie tā darīs. Un viņi zvērēja.


text:
Tad Ezra piecēlās un no Dieva nama priekšas iegāja Jehohānāna, Eljāšība dēla, istabā, iegāja tur – maizi neēda un ūdeni nedzēra, jo sēroja par izvesto ļaužu neuzticību.


text:
Ikvienam, kas pēc augstmaņu un vecajo lēmuma triju dienu laikā neatnāks, tiks atņemta visa manta un to izslēgs no gūstekņu sapulces.


text:
Tad visi Jūdas un Benjāmina vīri pēc trim dienām sapulcējās Jeruzālemē, tā bija devītā mēneša divdesmitā diena, un visa tauta sēdēja laukumā pie Dieva nama, šīs lietas un stiprā lietus dēļ drebēdami.


text:
Priesteris Ezra piecēlās un sacīja: “Jūs esat neuzticīgi un dzīvojat ar svešām sievām, tā vairodami Israēla vainu,


text:
un tagad izsūdziet grēkus Kungam, jūsu tēvu Dievam, dariet pēc viņa prāta un nošķirieties no šīs zemes tautām un svešajām sievām!”


text:
Bet ļaužu ir daudz un laiks ir lietains, nevaram taču stāvēt ārā. Šis nav vienas vai divu dienu darbs, jo mūsu noziegumu ir daudz!


text:
Lai mūsu augstmaņi aizstāj visu sapulci un pēc tam noteiktā laikā nāk visi, kas mūsu pilsētās dzīvo ar svešām sievām, un kopā ar tiem katras pilsētas vecajie un tiesneši – līdz no mums novērsīsies Dieva dusmu degsme par šo lietu!”


text:
Vienīgi Jonatāns, Asā-Ēla dēls, un Jahazja, Tikvas dēls, nostājās pret to, un viņus atbalstīja levīti Mešullāms un Šabtajs.


text:
Bet pārējie no gūsta pārnākušie darīja tā – izvēlēja priesteri Ezru un vīrus no tēvu galvenajiem, katru no sava tēva nama, pēc vārda. Viņi sāka izmeklēt šo lietu desmitā mēneša pirmajā dienā.


text:
Atklāja, ka no priesteru dēliem ar svešām sievām dzīvo: no Jozuas, Jehocādāka dēliem un brāļiem – Maasēja, Elīezers, Jārībs un Gedaljāhu.


text:
Nehemijas, Hahaljas dēla, vārdi. Tas notika Persijas ķēniņa divdesmitā gada kislēva mēnesī, kad es biju Sūsas pilī.


text:
Hānānī, viens no maniem brāļiem, kopā ar citiem vīriem atnāca no Jūdas. Un es tiem vaicāju par jūdiem, kas izglābušies no gūsta, un par Jeruzālemi.


text:
Viņi man pastāstīja: “Tie, kas atlikuši tajā pavalstī un netika aizvesti trimdā, ir lielā nelaimē un kaunā, jo Jeruzālemes mūri ir sagrauti un tās vārti ir sadedzināti.”


text:
un sacīju: “Ak, Kungs, debesu Dievs, lielais un bijājamais Dievs, kas uzturi derību un žēlastību ar tiem, kas tevi mīl un tur tavus baušļus,


text:
lai jel dzird tavas ausis un tavas acis ir atvērtas, uzklausi sava kalpa lūgšanu, ko es dienām un naktīm lūdzu tavā priekšā par Israēla dēliem, taviem kalpiem, sūdzēdams Israēla dēlu grēkus, ko mēs pret tevi esam grēkojuši! Grēkojis esmu arī es un mana tēva nams!


text:
Mēs esam bijuši tik samaitāti pret tevi, neesam turējuši tavus baušļus, likumus un tiesas, ko tu pavēlēji savam kalpam Mozum.


text:
Atceries jel vārdus, kurus tu pavēlēji savam kalpam Mozum: ja jūs būsiet neuzticīgi, es jūs izkliedēšu starp tautām,


text:
bet, ja jūs atgriezīsieties pie manis, turēsiet manus baušļus un pildīsiet tos, kaut arī jūs būtu aiztrenkti līdz debess malai, tomēr es jūs no turienes sapulcēšu un atvedīšu uz vietu, kuru esmu izvēlējies, lai tur mājotu mans vārds! –


text:
Ak, Kungs, lai jel tava auss uzklausa tava kalpa lūgšanu un tavu kalpu lūgšanu, kuri ar prieku bijā tavu vārdu, liec lai tavam kalpam šodien labi sokas un dod viņam, ka šis vīrs ir tam žēlīgs!” – Es biju ķēniņa dzērienu devējs.


text:
Bija nīsāna mēnesis ķēniņa Artakserksa divdesmitajā valdīšanas gadā. Vīns bija viņa priekšā, es ņēmu vīnu un devu to ķēniņam. Nekad agrāk es nebiju noskumis viņa priekšā.


text:
Ķēniņš man vaicāja: “Kāpēc tu esi noskumis? Tu taču neesi slims?! Tātad noskumusi ir tava sirds!” Tad es varen izbijos.


text:
Es teicu ķēniņam: “Ķēniņš lai dzīvo mūžīgi! Kā lai neskumstu, ja pilsēta, kurā ir manu tēvu kapi, ir nopostīta un tās vārti sadedzināti ugunī?”


text:
un sacīju ķēniņam: “Ja ķēniņam tīk, ka tavs kalps gūst tavu vēlību, tad sūti mani uz Jūdu, uz pilsētu, kur ir manu tēvu kapi, un es to atjaunošu!”


text:
Ķēniņš – viņam blakus sēdēja ķēniņiene – man sacīja: “Cik ilgi tu ceļosi, un kad tu atgriezīsies?” Ķēniņam labpatika mani sūtīt, un es noteicu laiku.


text:
Es sacīju ķēniņam: “Ja ķēniņam tīk, lai man dod vēstules Viņpusupes apgabala pārvaldniekiem, ka viņi man ļauj nonākt Jūdā,


text:
un vēstuli ķēniņa mežsargam Āsāfam, lai viņš man dod kokus baļķiem – tempļa vārtiem, pilsētas mūrim un namam, kur dzīvot.” Ķēniņš man to iedeva, jo Dieva roka bija ar mani uz labu.


text:
Tad es devos pie Viņpusupes apgabala pārvaldniekiem un nodevu tiem ķēniņa vēstules. Ķēniņš man bija sūtījis līdzi karaspēka virsniekus un jātniekus.


text:
Kad to uzzināja horonietis Sanballats un kalps Tobīja, amonietis, tie ļoti noskaitās, ka kāds ir nācis gādāt labumu Israēla dēliem.


text:
Naktī es cēlos, kopā ar mani bija daži vīri, bet es nevienam neteicu, ko man Dievs sirdī bija licis darīt Jeruzālemei. Man nebija cita lopa kā vien tas, uz kura es jāju.


text:
Naktī es izgāju pa Ielejas vārtiem uz Šakāļu avotu un Mēslu vārtiem. Es pārlūkoju sagrautos Jeruzālemes mūrus un ugunī sadedzinātos vārtus.


text:
Es pagāju garām Avota vārtiem, pie Ķēniņa baseina, bet tur nebija vietas, kur mans lops tiktu cauri.


text:
Tad naktī es kāpu augšā pa ieleju un pārbaudīju mūri. Atpakaļ es nokļuvu pa Ielejas vārtiem, tā es atgriezos.


text:
Bet ierēdņi nezināja, kurp es biju gājis un ko darījis. Es vēl to nebiju teicis jūdiem, priesteriem, dižciltīgajiem, ierēdņiem un pārējiem, kas strādā.


text:
Tad es tiem sacīju: “Jūs redzat ļaunumu, kādā esam nonākuši, – Jeruzāleme ir panīkusi un tās vārti ir sadedzināti! Nāciet, atjaunosim Jeruzālemes mūrus, lai neesam par apsmieklu!”


text:
Es tiem stāstīju par savu Dievu, ka viņš ir bijis man labvēlīgs, un arī to, ko man bija teicis ķēniņš. Un tie teica: “Sāksim atjaunot!” Un viņu rokas apņēmās darīt labu.


text:
Kad to uzzināja horonietis Sanballats, kalps Tobīja, amonietis, un arābs Gešems, tie izsmēja un nicināja mūs, sacīdami: “Ko tad nu jūs taisāties darīt? Dumpoties pret ķēniņu?”


text:
Bet es tiem atbildēju: “Debesu Dievs dod mums veiksmi, mēs esam viņa kalpi un sāksim visu atjaunot! Bet jums Jeruzālemē nav nekādas daļas – ne jums ir taisnība, ne jums būs piemiņa!”


text:
Augstais priesteris Eljāšībs ar saviem brāļiem priesteriem sāka celt Avju vārtus, iesvētīja tos un ielika tajos aizvirtņus. Viņi uzcēla un iesvētīja līdz pat Simtnieku tornim, līdz Hananēla tornim.


text:
Blakus tiem mūri nostiprināja Merēmots, Ūrijas dēls, Koca dēla dēls. Tiem blakus – Mešullāms, Berehjas dēls, Mešēzabēla dēla dēls. Tālāk mūri nostiprināja Cādoks, Baāna dēls.


text:
Vecos vārtus nostiprināja Jehojāda, Pāsēha dēls, un Mešullāms, Besodja dēls, viņi ielika vārtu baļķus, aizvirtņus, bultas un aizšaujamos.


text:
Tiem blakus mūri nostiprināja vīri no Gibeonas un Micpas – gibeonietis Melatja un mēronotietis Jādons, tie bija pakļauti Viņpusupes apgabala valdniekiem.


text:
Tiem blakus mūri nostiprināja zeltkalis Uziēls, Harhajas dēls. Viņam blakus – ziežu taisītājs Hananja, viņi Jeruzālemi atjaunoja līdz Platajam mūrim.


text:
Tiem blakus, pretī savam namam, mūri nostiprināja Jedāja, Harūmafa dēls, un blakus viņam – Hatūšs, Hašabnjas dēls.


text:
Blakus viņam mūri nostiprināja Šallūms, Lohēša dēls, priekšnieks pusei Jeruzālemes apgabala, kopā ar savām meitām.


text:
Ielejas vārtus nostiprināja Hānūns un Zānohas iedzīvotāji, viņi tos uzcēla, ielika aizvirtņus, bultas un aizšaujamos, kā arī tūkstoti elkoņu mūra līdz Mēslu vārtiem.


text:
Mēslu vārtus nostiprināja Bēt-Keremas priekšnieks, viņš tos atjaunoja, ielika aizvirtņus, bultas un aizšaujamos.


text:
Avota vārtus nostiprināja Micpas apgabala priekšnieks Šallūns, Hozes dēls, viņš tos uzcēla, apjuma un ielika aizvirtņus, bultas un aizšaujamos, atjaunoja arī Šelaha baseina mūrus no ķēniņa dārza līdz pakāpieniem, kas ved lejā no Dāvida pilsētas.


text:
Blakus viņam mūri nostiprināja Nehemija, Azbūka dēls, priekšnieks pusei Bēt-Cūras apgabala, līdz vietai, kas iepretī Dāvida kapam, un tālāk līdz izveidotajam baseinam un Stiprinieku namam.


text:
Blakus viņam mūri nostiprināja levīti: Rehūms, Bānī dēls, viņam blakus savu mūra daļu nostiprināja Hašabja, pārvaldnieks pusei Keīlas apgabala.


text:
Viņam blakus citu mūra daļu nostiprināja Micpas pārvaldnieks Ēzers, Jozuas dēls, viņš sāka iepretim uzejai pie ieroču nama, līdz stūrim.


text:
Blakus viņam citu daļu cītīgi nostiprināja Bārūhs, Zabaja dēls, no stūra līdz augstā priestera Eljāšība nama durvīm.


text:
Blakus viņam citu daļu nostiprināja Merēmots, Ūrijas dēls, Koca dēla dēls, no Eljāšība nama durvīm līdz nama galam.


text:
Aiz tiem, pretī savam namam, mūri nostiprināja Benjāmins un Hašūbs, aiz viņiem, blakus savam namam, mūri nostiprināja Azarja, Maasējas dēls, Ananjas dēla dēls.


text:
Blakus viņiem citu daļu nostiprināja Binnūjs, Hēnādāda dēls, no Azarjas nama līdz stūrim un stūra malai.


text:
Pālāls, Ūzaja dēls, sāka iepretim stūrim un augstajam tornim, kas pacēlās no ķēniņa nama cietuma pagalma. Blakus viņam – Pedāja, Paroša dēls,


text:
un tempļa kalpotāji, kas dzīvoja Ofela kalnā, atjaunoja mūri līdz Ūdens vārtiem austrumos un tornim, kas tur pacēlās.


text:
Blakus viņam citu daļu nostiprināja tekoieši, sākot iepretim lielajam tornim, kas tur pacēlās, līdz Ofela mūrim.


text:
Blakus viņiem, pretī savam namam, mūri nostiprināja Cādoks, Immēra dēls, blakus viņam – Šemaja, Šehanjas dēls, Austrumu vārtu sargs.


text:
Blakus viņam citas daļas nostiprināja Hananja, Šelemjas dēls, un Hānūns, sestais Cālāfa dēls, blakus viņiem, iepretim savai istabai, mūri nostiprināja Mešullāms, Berehjas dēls.


text:
Blakus viņam mūri nostiprināja zeltkalis Malkija – līdz tempļa kalpotāju un tirgotāju namam, iepretim Sapulces vārtiem, līdz mājokļa stūrim.


text:
Viņš teica saviem brāļiem un Samarijas karaspēkam: “Ko tie nespējīgie jūdi dara!? Vai viņi nav pamesti? Vai viņi vēl upurēs? Vai viņi kādu dienu to paveiks? Vai viņi atjaunos akmeņus no sadegušu drupu kaudzes?”


text:
Pie viņa bija amonietis Tobīja, un tas teica: “Lai jau viņi ceļ, ja tur uzkāps lapsa, tad akmens mūris sabruks!”


text:
Dzirdi, mūsu Dievs, kā mēs tiekam nievāti! Atgriez šo izsmieklu pār viņu pašu galvām un atdod viņus par laupījumu gūsta zemei!


text:
Kad Sanballats, Tobīja, arābi, amonieši un ašdodieši uzzināja, ka Jeruzālemes mūru atjaunošana sokas un sagrautās vietas tiek aizdarītas, tie kļuva jo nikni


text:
Mūsu pretinieki teica: “Ne tie zinās, ne tie redzēs, kā mēs viņu vidū nāksim, pašus kausim, darbus beigsim!”


text:
Arī tie jūdi, kas dzīvoja pie viņiem, nāca no visas apkārtnes un desmitām reižu mums sacīja: “Lai ko jūs pasāktu, tie vēršas pret mums!”


text:
Tad šaipus mūra labi redzamās zemākās vietās es nostādīju ļaudis pēc viņu dzimtām – ar zobeniem, šķēpiem un lokiem.


text:
Es visu pārlūkoju, tad cēlos un sacīju dižciltīgajiem, ierēdņiem un pārējiem ļaudīm: “Nebīstieties no tiem, atcerieties, ka mūsu Kungs ir liels un bijājams, un cīnieties par saviem brāļiem, dēliem, meitām, sievām un mājām!”


text:
Kad mūsu ienaidnieki dzirdēja, ka mums tas kļuvis zināms un ka Dievs ir izjaucis viņu nodomu, mēs visi atgriezāmies pie mūra, katrs pie sava darba.


text:
Kopš tās dienas bija tā – puse manu jaunekļu strādāja, bet otra puse stāvēja sardzē ar šķēpiem, vairogiem, lokiem un bruņām. Virsnieki bija aiz visa Jūdas nama.


text:
Un es sacīju dižciltīgajiem, ierēdņiem un pārējiem ļaudīm: “Darbs ir liels un apjomīgs, pie mūra mēs esam tālu viens no otra –


text:
ja kādā vietā jūs dzirdēsiet tauru skaņas, tad pulcējieties pie mums. Mūsu Dievs cīnīsies par mums!”


text:
Tad arī es teicu ļaudīm: “Ikviens vīrs kopā ar savu puisi lai nakšņo Jeruzālemē, lai naktī tie būtu pie mums sardzē, bet pa dienu darbā.”


text:
Ne es, ne mani brāļi, ne mani puiši, ne sardzes vīri, kas pie manis, – neviens no mums nenovilka savu apģērbu, ikviens turēja rokā savu ieroci!


text:
Un vēl citi teica: “Mēs esam aizņēmušies naudu par saviem laukiem un vīnadārziem ķēniņa nodokļu dēļ!


text:
Redzi, mūsu miesa ir tāda pati kā mūsu brāļu miesa, viņu dēli ir tādi paši kā mūsējie, taču savi dēli un meitas mums jāpadara par vergiem, un dažas mūsu meitas jau ir verdzībā, bet mēs nespējam palīdzēt, jo mūsu lauki un vīnadārzi pieder citiem!”


text:
Es to rūpīgi apsvēru un norāju dižciltīgos un ierēdņus. Es sacīju: “Jūs no saviem brāļiem esat ņēmuši augļus!” Es sasaucu lielu sapulci


text:
un sacīju tiem: “Cik vien bijis iespējams, mēs esam izpirkuši savus brāļus jūdus, kas pārdoti citām tautām, bet tagad jūs pārdodat savus brāļus un mums tie jāizpērk?!” Tie cieta klusu un nespēja atbildēt.


text:
Tad es sacīju: “Tas, ko jūs darāt, nav labi! Vai mūsu ienaidnieku un citu tautu izsmiekla dēļ jūs esat pārstājuši bīties Dieva?


text:
Atdodiet jau šodien viņu laukus, vīnadārzus, olīvkokus, mājas un simto daļu viņu naudas, labības, jaunā vīna un eļļas, ko esat tiem atņēmuši!”


text:
Un viņi teica: “Mēs atdosim un neatprasīsim. Mēs darīsim, kā tu sacīji!” Tad es sasaucu priesterus un liku tiem zvērēt, ka tā tiks darīts.


text:
Es izpurināju apģērba azoti un teicu: “Tā Dievs izpurinās no mājas un mantības ikvienu, kurš neturēs šo solījumu! Tāds būs izpurināts un tukšs!” Visa sapulce teica: “Patiesi!” Viņi slavēja Kungu, un tauta tā darīja.


text:
No dienas, kad man pavēlēja būt Jūdu zemes valdniekam, no ķēniņa Artakserksa divdesmitā gada līdz trīsdesmit otrajam gadam, divpadsmit gadus ne es, ne mani brāļi neēdām valdības maizi.


text:
Valdnieki, kas bija pirms manis, tautu smagi apspieda, ņēma no tiem maizei un vīnam četrdesmit šekeļus sudraba, un tautu apspieda pat viņu puiši, taču es tā nedarīju, jo bijos Dieva.


text:
Turklāt es pūlējos pie mūra darbiem! Tīrumus mēs neesam ieguvuši, arī visi mani puiši bija pie kopīgā darba.


text:
Pie mana galda ēda jūdi un ierēdņi, simts piecdesmit vīru, pie mums nāca arī cittautieši no apkārtnes.


text:
Katru dienu tika gatavots viens vērsis, sešas nevainojamas avis un gatavoja arī putnus, un ik pa desmit dienām ļoti daudz vīna no visām šķirnēm! Un tomēr es nelūkoju pēc valdības maizes, jo tautai šī kalpošana bija smaga!


text:
Kad Sanballats, Tobīja, arābs Gešems un pārējie mūsu ienaidnieki uzzināja, ka esmu atjaunojis mūri un tajā nav atstātas plaisas – kaut gan līdz tam laikam es vēl nebiju ielicis vārtos aizvirtņus –,


text:
Sanballats un Gešems sūtīja pie manis teikt: “Nāc, tiksimies kādā ciemā Ono līdzenumā.” Bet viņi gribēja man darīt ļaunu.


text:
Es sūtīju pie viņiem vēstnešus, lai saka: “Man ir daudz darba, tāpēc nevaru doties lejā, jo, ja es ietu lejā pie jums, tad darbi apstātos.”


text:
kurā bija rakstīts: “Apkārtējās tautas un Gešems saka: jūs, jūdi, esat nodomājuši sacelties un tādēļ tu cel mūri. Runā, ka tu būšot viņiem ķēniņš!


text:
Tu arī esi iecēlis praviešus, lai tevi Jeruzālemē ieceļ par jūdu ķēniņu. Tagad to uzzinās ķēniņš, tādēļ nāc kopīgi apspriesties!”


text:
Taču viņi visi mūs baidīja, runādami: “Lai viņu rokas gurst darbā, lai neko nepaveic!” – “Bet tu stiprini manas rokas!”


text:
Pēc tam es iegāju Šemajas, Dlājas dēla, Mehētabēla dēla dēla namā. Viņš bija ieslēdzies un sacīja:<br/> “Tiksimies Dieva namā, tempļa vidū! Aizslēgsim tempļa durvis, jo viņi nāks tevi nokaut, naktī nāks tevi nokaut!”


text:
Es sapratu, redzi, Dievs viņu nav sūtījis! Jo viņš pravietoja pret mani, tādēļ ka Tobīja un Sanballats viņu bija nolīguši.


text:
Viņš bija nolīgts tādēļ, lai es bailēs tā darītu un grēkotu, tad tie varētu teikt ļaunus vārdus un mani apsmiet.


text:
“Atceries, mans Dievs, Tobījas un Sanballata darbus un arī pravieti Noadju un pārējos praviešus, kuri gribēja mani iebaidīt!”


text:
Kad to uzzināja visi mūsu ienaidnieki, visas tautas, kas mums apkārt, tie izbijās un pilnīgi zaudēja drosmi, jo atzina, ka šis darbs ir padarīts ar mūsu Dieva palīdzību.


text:
jo daudzi jūdi viņam bija zvērējuši uzticību, tādēļ ka viņš bija Šehanjas, Āraha dēla, znots, un viņa dēls Jehohānāns bija ņēmis par sievu Mešullāma, Berehjas dēla, meitu.


text:
Tie man stāstīja par viņu labu, bet manis teikto atstāstīja viņam. Tobīja sūtīja vēstules, lai mani iebiedētu.


text:
Kad mūris bija uzcelts un es biju ielicis aizvirtņus, tika iecelti vārtu sargi, dziedātāji un levīti.


text:
Tad es iecēlu par Jeruzālemes pārvaldītājiem savu brāli Hānānī un pils pārvaldnieku Hananju, jo viņš bija uzticams vīrs un bijās Dieva vairāk nekā citi.


text:
Es viņiem sacīju: “Lai Jeruzālemes vārti netiek atvērti, kamēr saule nekarsē, un vārtus lai aizver un aizbultē, kamēr vēl sargi stāv sardzē! Sardzē lai stāv Jeruzālemes iedzīvotāji, katrs savā vietā, katrs sava nama tuvumā.”


text:
Tad Dievs lika manai sirdij pulcināt dižciltīgos, ierēdņus un tautu, lai uzrakstītu cilts rakstus. Un es atradu kādu cilts rakstu grāmatu par tiem, kas bija atnākuši pirmie, tur bija rakstīts tā:


text:
šie ir tās pavalsts dēli, kas devās atpakaļ no gūstniecības, tos Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars bija aizvedis trimdā uz Bābeli. Viņi atgriezās Jeruzālemē un Jūdā katrs savā pilsētā.


text:
Viņi nāca kopā ar Zerubābelu, Nehemiju, Azarju, Raamju, Nahamānī, Mordohaju, Bilšānu, Misparu, Bigvaju, Nehūmu un Baānu. Israēla tautas vīru skaits:


text:
Tempļa vārtu sargi: Šallūma, Ātēra, Talmona, Akūba, Hatīta un Šobaja dēli – simts trīsdesmit astoņi.


text:
Un šie ir tie, kas nāca no Tēl-Melahas, Tēl-Haršas, Kerubas, Immēras un nespēja pierādīt ne sava tēva namu, ne dzimumu, ka tie ir no Israēla:


text:
Un no priesteru dēliem: Habajas, Koca un Barzilaja dēli, kuri ņēma sievas no gileādieša Barzilaja meitām un tika saukti to vārdos.


text:
neskaitot kalpus un kalpones, kuru bija septiņi tūkstoši trīs simti trīsdesmit septiņi. Tiem bija divi simti četrdesmit pieci dziedātāji un dziedātājas,


text:
Daži tēvu namu galvenie ziedoja darbiem. Pārvaldnieks deva no mantnīcas tūkstoš zelta dariku, piecdesmit laistāmos traukus un pieci simti trīsdesmit priesteru tērpu.


text:
Citi tēvu namu galvenie deva darbiem divdesmit tūkstošus zelta drahmu un divus tūkstošus divi simti sudraba minu.


text:
Pārējā tauta deva divdesmit tūkstošus zelta dariku, divus tūkstošus sudraba minu un sešdesmit septiņus priesteru tērpus.


text:
Priesteri, levīti, vārtu sargi, dziedātāji, tempļa kalpotāji un viss Israēls dzīvoja savās pilsētās.


text:
Visa tauta kā viens sapulcējās laukumā pie Ūdens vārtiem un sacīja rakstu zinātājam Ezram, lai atnes Mozus bauslības grāmatu, ko Kungs bija devis Israēlam.


text:
Priesteris Ezra atnesa sapulcei bauslības grāmatu, lai gan vīrs, gan sieva varētu klausīties un saprast. Tas bija septītā mēneša pirmajā dienā.


text:
Viņš lasīja no tās Ūdens vārtu laukumā no agra rīta līdz dienas vidum vīriem, sievām un tiem, kas spēja saprast. Visa tauta klausījās bauslības grāmatā.


text:
Rakstu zinātājs Ezra stāvēja uz paaugstinājuma, kas šim nolūkam bija darināts no koka. Viņam blakus pa labi stāvēja Matitja, Šema, Anāja, Ūrija, Hilkija un Maasēja, pa kreisi – Pedāja, Mīšaēls, Malkija, Hāšums, Hašbadāna, Zeharja un Mešullāms.


text:
Ezra atvēra grāmatu, visai tautai redzot, viņš atradās augstāk par visu tautu, kad to atvēra, un visa tauta stāvēja.


text:
Ezra slavēja Kungu, lielo Dievu, un visa tauta paceltām rokām iesaucās: “Patiesi! Patiesi!” Viņi zemojās Kungam un noliecās ar seju līdz zemei.


text:
Jozua, Bānī, Šērēbja, Jāmīns, Akūbs, Šabtajs, Hodija, Maasēja, Kelīta, Azarja, Jehozābāds, Hānāns, Pelāja un levīti skaidroja tautai bauslību – tauta stāvēja.


text:
Pārvaldnieks Nehemija, rakstu zinātājs priesteris Ezra un levīti, kas mācīja tautu, sacīja visai tautai: “Šī diena ir svēta Kungam, jūsu Dievam! Nesērojiet un neraudiet!” – jo visa tauta raudāja, dzirdēdama bauslības vārdus.


text:
Nehemija tiem sacīja: “Ejiet, ēdiet treknu un dzeriet saldu, un dodiet tiem, kam nav nekā, ko ēst, jo šī diena ir svēta mūsu Kungam! Neskumstiet, jūsu patvērums ir prieks, ko dod Kungs!”


text:
Tad visa tauta aizgāja ēst, dzert, dalīties ēdienā un vareni līksmot, jo tie bija sapratuši vārdus, kas tiem bija mācīti.


text:
Nākamajā dienā pie rakstu zinātāja Ezras sapulcējās visas tautas tēvu namu galvenie, priesteri un levīti, lai pārdomātu bauslības vārdus.


text:
Bauslībā, ko Kungs caur Mozu bija pavēlējis, viņi atrada rakstītu, ka septītā mēneša svētkos Israēla dēliem jādzīvo būdiņās,


text:
visās viņu pilsētās un Jeruzālemē jāsludina un jāsauc: “Dodieties kalnos un nesiet olīvkoka zarus, eļļas koka zarus, mirtes zarus, palmu zarus un citu zaļoksnu koku zarus, un taisiet no tiem būdiņas, kā rakstīts!”


text:
Tad tauta izgāja ārā un sanesa zarus, lai taisītu būdiņas – katrs uz sava jumta, pagalmos un Dieva nama pagalmos, laukumā pie Ūdens vārtiem un laukumā pie Efraima vārtiem.


text:
Visa no gūsta pārnākusī sapulce taisīja būdiņas un dzīvoja tajās. Tā Israēla dēli nebija darījuši kopš Jozuas, Nūna dēla, dienām līdz šai dienai, tāpēc valdīja liela līksmība.


text:
Dienu no dienas tika lasīta Dieva bauslības grāmata – kopš pirmās līdz pēdējai dienai. Svētki ilga septiņas dienas, un astotajā dienā bija svētku sapulce, kā noteikts.


text:
Šī paša mēneša divdesmit ceturtajā dienā Israēla dēli, tērpušies maisos un zemi uz galvas, sapulcējās gavēt.


text:
Israēla dzimums nošķīrās no visiem svešinieku dēliem un sāka sūdzēt savus grēkus un savu tēvu vainas.


text:
Tad tie cēlās katrs no savas vietas un dienas ceturtās daļas garumā lasīja Kunga, sava Dieva, bauslības grāmatu, bet otru ceturto daļu dienas tie sūdzēja grēkus un zemojās Kungam, savam Dievam.


text:
Uz paaugstinājuma stāvēja levīti: Jozua, Bānī, Kadmiēls, Šebanja, Šērēbja, Bunnī, Kenānī un skaļā balsī raudāja uz Kungu, savu Dievu.


text:
Levīti Jozua, Kadmiēls, Bānī, Hašabnja, Šērēbja, Hodija, Šebanja un Petahja sacīja: “Celieties, slavējiet Kungu, savu Dievu! No mūžības līdz mūžībai slavēts tavs godības vārds, augstāks par visu slavu un svētību!


text:
Tu vienīgais Kungs, tu veidoji debesis, debesu debesis, visus to pulkus, zemi un visu uz tās, jūru un visu tajā – visu tu dari dzīvu! Tev zemojas debesu pulki!


text:
Tu esi Kungs Dievs, tu izvēlējies Ābramu, liki tam aiziet no kaldiešu Ūras, devi tam vārdu Ābrahāms!


text:
Tu redzēji, ka viņa sirds taisnīga, slēdzi ar viņu derību, ka dosi tam zemi – kanaāniešu, hetiešu, amoriešu, periziešu, jebūsiešu, girgašiešu, – dosi tā pēcnācējiem! Tu savu vārdu turēji, jo tu esi taisns!


text:
Zīmes un brīnumus tu darīji faraonam, visiem viņa kalpiem un viņa zemes ļaudīm! Tu zināji, kā tie pār mums dižojās, tu pierādīji savu vārdu gluži kā šodien!


text:
Tu viņu priekšā pāršķēli jūru, tie šķērsoja jūru pa sausu zemi! Viņu vajātājus tu iemeti dzīlē kā akmeni varenos ūdeņos!


text:
Uz Sīnaja kalna tu nāci lejā, no debesīm tu ar tiem runāji, tu devi tiem taisnu tiesu, patiesu bauslību, labus likumus, labas pavēles!


text:
Tu viņiem mācīji svēto sabatu, pavēles, likumus, bauslību – viņiem tos pavēlēji caur savu kalpu Mozu!


text:
Kad tie bija izsalkuši, tu devi maizi no debesīm, kad tie bija izslāpuši, tu liki no klints plūst ūdenim! Tu sacīji tiem: ejiet, mantojiet zemi! Tu biji zvērējis viņiem to dot!


text:
Tie liedzas klausīt! Tavus darītos brīnumus viņi neatceras – stūrgalvīgi ieceļ vadoņus, lai atgrieztos Ēģiptes verdzībā! Bet tu, Dievs, tu piedod, žēlo un apžēlo! Lēns dusmās, dāsns žēlastībā! Tu viņus nepamet!


text:
Kaut arī viņi sev izlēja metāla teļu un sacīja: šis mums ir dievs, kas no Ēģiptes izveda! Tā viņi tevi zaimoja!


text:
Bet tu savā lielajā žēlastībā tos tuksnesī nepameti! Mākoņu stabs no tiem neatkāpās, dienā vadīdams ceļā, un naktī uguns stabs – lai gaisma ceļā, pa kuru tie iet.


text:
Savu labo Garu tu devi, lai tiem būtu padoms, viņu mutēm tu neliedzi mannu, viņu slāpēm tu devi ūdeni!


text:
Tu viņiem atdevi valstis un tautas, tu tiem dalīji zemes, tā viņi mantoja Sīhona zemi un Hešbonas ķēniņa zemi, un Bāšānas ķēniņa Oga zemi!


text:
Viņu dēli gāja un mantoja zemi! Tu pakļāvi viņiem kanaāniešus, tās zemes iemītniekus, nodevi tos viņu rokās – ķēniņus un vienkāršus ļaudis, lai dara ar tiem pēc sava prāta!


text:
Viņi ieņēma cietokšņu pilsētas un treknu zemi, viņi ieguva namus, pilnus visāda labuma, un klints akas, vīnadārzus, olīvkokus, un milzum daudz augļu koku! Viņi ēda, pieēdās un kļuva trekni, dzīvoja tavā lielajā labumā grezni!


text:
Bet viņi nepakļāvās, pret tevi sacēlās, tavu bauslību pavisam atmeta, tavus praviešus, kas liecināja, lai atgriežas pie tevis, viņi nokāva – tā viņi tevi zaimoja!


text:
Tad tu viņus atdevi pretiniekiem, un tie viņus mocīja, mokās viņi raudāja, sauca tevi, un tu no debesīm uzklausīji, jo tu esi liels žēlsirdībā! Tu devi tiem glābējus, tie viņus no ienaidniekiem izglāba!


text:
Bet, kad tiem bija miers, tie atkal darīja ļaunu, un tu tos pameti ienaidniekiem, un tie pār viņiem valdīja, tad raudot tie tevi sauca, un tu no debesīm uzklausīji, daudzkārt tu viņus atbrīvoji savā žēlsirdībā!


text:
Tu liecināji tiem, lai atgriežas pie tavas bauslības, bet viņi uzpūtās, tavas pavēles neklausīja, grēkoja pret tavu tiesu, kas cilvēkam jāpilda, lai dzīvotu! Tie bija stūrgalvīgi – pagrieza muguru un neklausīja!


text:
Tava laipnība pret tiem bija uz daudziem gadiem, tu liecināji tiem caur savu Garu, caur saviem praviešiem! Bet viņi neklausīja, tādēļ tu viņus atdevi svešām tautām!


text:
Tu esi jo žēlsirdīgs, tu nedarīji tiem galu, tu viņus nepameti, jo tu esi žēlsirdīgs Dievs, tu esi žēlīgs!


text:
Jel, mūsu Dievs, liels, varens, bijājams Dievs, tu turi derību un žēlastību, lai tev nešķiet mazas visas grūtības, kurās mēs nonākam – mūsu ķēniņi, dižkungi, mūsu priesteri, pravieši, mūsu tēvi un visa tava tauta – kopš Asīrijas ķēniņu laika līdz pat šim laikam!


text:
Mūsu ķēniņi un augstmaņi, priesteri un mūsu tēvi nav pildījuši tavu bauslību, nav ievērojuši tavas pavēles un tavas liecības, ko tu viņiem devi.


text:
Viņu pašu valstī, savā lielajā labvēlībā ko tu viņiem devi, zemē, kas plaša un trekna, – tu viņiem to devi! – viņi tev nekalpoja, neatkāpās no saviem ļaunajiem darbiem!


text:
Redzi, šodien mēs esam vergi, zemē, kuru tu devi mūsu tēviem, lai mēs ēstu tās augļus un labumus, redzi, šeit mēs esam vergi!


text:
Tās raža ienākas ķēniņiem, kurus tu pār mums iecēli mūsu grēku dēļ, – pār mūsu miesu un lopiem tie valda, kā viņiem tīk! Mēs esam lielā postā!”


text:
Tādēļ mēs slēdzām taisnības derību un to pierakstījām. Mūsu augstmaņi, levīti un priesteri to apzīmogoja.


text:
Pārējie ļaudis, priesteri, levīti, vārtu sargi, dziedātāji, tempļa kalpotāji un visi, kas atšķīrušies no apkārtējo zemju tautām, lai pildītu Dieva bauslību, viņu sievas, dēli un meitas, visi, kam bija atziņa un saprašana,


text:
pievienojās saviem brāļiem, saviem dižciltīgajiem un uzņēmās zvēresta saistības, zvērēdami, ka pildīs Dieva bauslību, kas dota caur Dieva kalpu Mozu, un turēs un darīs visas Kunga, mūsu Kunga, pavēles, tiesas un likumus.


text:
Kad to zemju tautas sabatā atvedīs pārdot preces un graudus, mēs nepirksim no tiem sabatā un svētā dienā! Septītais gads mums būs sabata gads, tad mēs atlaidīsim visus parādus!


text:
upurmaizēm, nemitīgai labības dāvanai un nepārtrauktam sadedzināmajam upurim sabatos, jaunos mēnešos un noteiktos laikos, kā arī svētlietām un grēku upuriem, lai veiktu izlīgumu par Israēla grēkiem, kā arī visiem mūsu Dieva nama darbiem.


text:
Mēs, priesteri, levīti un tauta, metām lozes par malkas upurveltēm, lai katra ģimene gadu no gada noteiktā laikā nestu to mūsu Dieva namā un to varētu dedzināt uz Kunga, mūsu Dieva, altāra, kā rakstīts bauslībā.


text:
Mūsu zemes pirmos augļus no visiem augļu kokiem, pirmos no visiem augļiem gadu no gada mēs nesīsim Kunga namā.


text:
Arī savus pirmdzimtos dēlus, kā rakstīts bauslībā, un savus pirmdzimtos lopus, vēršus un avis, mēs nesīsim mūsu Dieva namā priesteriem, kas kalpo Dieva namā,


text:
kā arī pirmo vākumu no savas labības, no ziedojuma, un visiem augļiem, un jauno vīnu un eļļu mēs nesīsim priesteriem Dieva nama telpās un dosim levītiem desmito tiesu no savas zemes, kā arī dosim levītiem desmito tiesu visās pilsētās, kur mēs strādājam.


text:
Priesteris no Ārona dēliem būs pie levītiem, kad levīti saņems desmito tiesu, un no savas desmitās tiesas vienu desmito tiesu levīti nesīs mūsu Dieva nama telpās, nama dārgumu krātuvē,


text:
jo Israēla dēli un Levī dēli nesīs labības, jaunā vīna un eļļas ziedojumu telpās, kur ir svētie trauki, kur kalpo priesteri, vārtu sargi un dziedātāji! Mēs nepametīsim sava Dieva namu!


text:
Tautas augstmaņi apmetās Jeruzālemē, bet pārējā tauta meta lozes – vienam no desmit bija jānāk dzīvot svētajā pilsētā Jeruzālemē, atlikušie deviņi palika savās pilsētās.


text:
Jūdas pilsētās dzīvoja ikviens savā īpašumā, savās pilsētās: israēlieši, priesteri, levīti, tempļa kalpotāji un Sālamana kalpu dēli, bet apgabalu pārvaldnieki dzīvoja Jeruzālemē.


text:
Jeruzālemē dzīvoja arī daudzi Jūdas un Benjāmina dēli. No Jūdas dēliem: Atāja, Uzijas dēls, Zeharjas dēls, Amarjas dēls, Šefatjas dēls, Mahalalēla dēls no Pereca dēliem.


text:
Un Maasēja, Bārūha dēls, Hozes dēls, Hazājas dēls, Adājas dēls, Jehojārība dēls, šilonieša Zeharjas dēls.


text:
Šie ir Benjāmina dēli: Sallu, Mešullāma dēls, Joēda dēls, Pedājas dēls, Kolājas dēls, Maasējas dēls, Ītīēla dēls, Ješajas dēls,


text:
Dieva nama pārzinis Serāja, Hilkijas dēls, Mešullāma dēls, Cādoka dēls, Merājota dēls, Ahītūva dēls.


text:
Viņu brāļu, kas darīja Dieva nama darbus, kopā bija astoņi simti divdesmit divi. Vēl Adāja, Jerohāma dēls, Pelaljas dēls, Amcī dēls, Zeharjas dēls, Pašhūra dēls, Malkijas dēls,


text:
un viņa brāļi, tēvu namu galvenie – divi simti četrdesmit divi. Un Amašsajs, Azarēla dēls, Ahazaja dēls, Mešillēmota dēls, Immēra dēls,


text:
Slavas un pateicības lūgšanas vadītājs Matanja, Mihas dēls, Zabdī dēls, Āsāfa dēls. Bakbukja, kas bija otrais starp saviem brāļiem. Abda, Šammuas dēls, Gālāla dēls, Jedūtūna dēls.


text:
Levītu uzraugs Jeruzālemē bija Uzī, Bānī dēls, Hašabjas dēls, Matanjas dēls, Mihas dēls, no Āsāfa dēliem, kas bija atbildīgi par dziedāšanu Dieva namā,


text:
Petahja, Mešēzabēla dēls, no Zeraha dēliem, kas bija Jūdas dēls, palīdzēja ķēniņam visās tautas lietās.


text:
Daudzi Jūdas dēli dzīvoja ciematos un laukos: Kirjat-Arbā un tās apkārtnē, Dībonā un tās apkārtnē, Jekabceēlā un tās apkārtnē,


text:
Zānohā, Adullāmā un tās apkārtnē, Lāhīšā un tās laukos, Azēkā un tās apkārtnē. Viņi apmetās no Bēršebas līdz Hinnomas ielejai.


text:
Šie ir priesteri un levīti, kas bija atnākuši kopā ar Zerubābelu, Šaltiēla dēlu, un Jozuu, Serāju, Jeremiju, Ezru,


text:
Levīti bija: Jozua, Binnūjs, Kadmiēls, Šērēbja, Jūda, Matanja – viņš ar saviem brāļiem bija atbildīgs par pateicības dziesmām.


text:
Levītu Eljāšība, Jehojādas, Jehohānāna un Jaduas laikā tika pierakstīti tēvu namu galveno vārdi, un persieša Dārija valdīšanas laikā arī priesteru vārdi.


text:
Galvenie levīti bija: Hašabja, Šērēbja un Jozua, Kadmiēla dēls, ar saviem brāļiem, kas stāvēja tiem pretī slavēšanā un pateicības lūgšanā, kā Dieva vīrs Dāvids bija pavēlējis – sardze pie sardzes.


text:
Matanja, Bakbukja, Obadja, Mešullāms, Talmons un Akūbs bija vārtu sargi, tie sargāja vārtu noliktavas.


text:
Viņi kalpoja Jehojākīma, Jozuas dēla, Jehocādāka dēla, laikā, kā arī pārvaldnieka Nehemijas un rakstu zinātāja priestera Ezras laikā.


text:
Kad iesvētīja Jeruzālemes mūrus, no visām vietām sasauca levītus, lai tie nāk uz Jeruzālemi svinēt iesvētīšanu, priecājas, pateicas un dzied ar cimbolēm, arfām un lirām.


text:
un Gilgālas, no Gebas apkārtnes un Azmāvetas, jo dziedātāji bija uzcēluši sev ciemus visapkārt Jeruzālemei.


text:
Es uzvedu augšā uz mūra Jūdas augstmaņus un liku tiem nostāties divos lielos dziedātāju pulkos. Svētku gājiens devās pa mūri uz labo pusi līdz Mēslu vārtiem.


text:
No priesteru dēliem ar trompetēm gāja Zeharja, Jonatāna dēls, Šemajas dēls, Matanjas dēls, Mihas dēls, Zakūra dēls, Āsāfa dēls,


text:
kopā ar saviem brāļiem Šemaju, Azarēlu, Milalaju, Gilalaju, Māaju, Netanēlu, Jūdu un Hānānī, tiem bija Dieva vīra Dāvida mūzikas instrumenti, un rakstu zinātājs Ezra gāja tiem pa priekšu.


text:
Pie Avota vārtiem, kas tiem bija priekšā, tie pa kāpnēm uzkāpa Dāvida pilsētā un tad gāja pa uzeju uz mūra, garām Dāvida namam līdz Ūdens vārtiem austrumos.


text:
Otrs dziedātāju pulks devās pretējā virzienā, aiz tiem gāju es, kopā ar pusi tautas mēs gājām pa mūri no Cepļa torņa līdz Platajam mūrim,


text:
tad no Efraima vārtiem līdz Vecajiem vārtiem, tad līdz Zivju vārtiem, Hananēla tornim, Simtnieku tornim, tad līdz Avju vārtiem un tad apstājāmies pie Sardzes vārtiem.


text:
un Maasēja, Šemaja, Elāzārs, Uzī, Jehohānāns, Malkija, Ēlāms un Ēzers. Dziedātāji dziedāja Jizrahjas vadībā.


text:
Todien viņi pienesa lielus kaujamos upurus un priecājās, jo Dievs tos bija iepriecinājis ar lielu prieku! Priecājās arī sievas un bērni, Jeruzālemes prieks aizskanēja tālu!


text:
Todien tika iecelti vīri, kas pārzina mantnīcu telpas, kurās glabās pirmos augļus un desmito tiesu, ko savāks no pilsētu laukiem kā likumīgo nodevu priesteriem un levītiem, jo Jūda priecājās par priesteriem un levītiem, kuri kalpoja.


text:
Viņi noturēja dievkalpošanu un veica šķīstīšanu. Arī dziedātāji un vārtu sargi darīja, kā Dāvids un viņa dēls Sālamans bija pavēlējis.


text:
Jo kopš seniem laikiem – Dāvida un Āsāfa dienām – dziedātāju vadītāji dziedājuši slavas un pateicības dziesmas Dievam.


text:
Zerubābela un Nehemijas dienās viss Israēls dienu no dienas deva noteiktu daļu dziedātājiem un vārtu sargiem, un viņi deva svēto tiesu levītiem, bet levīti Ārona dēliem.


text:
Todien tautai lasīja priekšā Mozus grāmatu, un tur bija rakstīts, ka amonieši un moābieši nemūžam nedrīkst nākt Dieva sapulcē,


text:
jo tie nebija sagaidījuši Israēla dēlus ar maizi un ūdeni, bet bija nolīguši pret tiem Bileāmu, lai tas viņus nolād – taču mūsu Dievs lāstu pārvērta svētībā!


text:
Bet pirms tam priesteris Eljāšībs bija iecelts par mūsu Dieva nama telpu pārzini, viņš bija Tobījas draugs.


text:
Viņš tam bija ierīkojis lielu istabu, kur pirms tam bija glabāta labības dāvana, vīraks, trauki un desmitā tiesa no labības, jaunā vīna un eļļas, kas pienācās levītiem, dziedātājiem un vārtu sargiem, kā arī ziedojumi priesteriem.


text:
Kamēr tas viss notika, es nebiju Jeruzālemē, jo Bābeles ķēniņa Artakserksa trīsdesmit otrajā gadā es biju devies pie ķēniņa, un pēc kāda laika es lūdzu ķēniņam atļauju


text:
doties uz Jeruzālemi. Tur es ieraudzīju, kāds ļaunums izdarīts – Eljāšībs bija ierīkojis Tobījam istabu Dieva nama pagalmos.


text:
Es arī uzzināju, ka netiek dota levītu daļa un tādēļ levīti un dziedātāji, kas veica darbu, aizbēguši katrs uz savu īpašumu.


text:
Es norāju pārvaldniekus un sacīju: “Kādēļ Dieva nams ir pamests?” Es tos sapulcināju un atkal iecēlu katru savā vietā.


text:
Par mantnīcu mantziņiem es iecēlu priesteri Šelemju, rakstvedi Cādoku, no levītiem Pedāju, un viņiem palīgos – Hānānu, Zakūra dēlu, Matanjas dēlu, jo tos uzskatīja par uzticamiem, un tiem uzdeva visu sadalīt saviem brāļiem.


text:
Tolaik es redzēju, ka Jūdā sabatā min vīnspaidu, ka nes kūlīšus un krauj uz ēzeļiem, un arī vīnu, vīnogas, vīģes un dažādas nastas sabata dienā nes uz Jeruzālemi. Es tos brīdināju todien, kad tie pārdeva ēdamo.


text:
Pilsētā dzīvoja arī tīrieši, tie ieveda zivis un dažādas preces un sabatā tās Jeruzālemē pārdeva Jūdas dēliem.


text:
Tad es norāju Jūdas dižciltīgos un sacīju tiem: “Kāpēc jūs darāt šīs ļaunās lietas un apgānāt sabatu?


text:
Vai tā nedarīja jau jūsu tēvi? Un mūsu Dievs ir licis nākt visam šim ļaunumam pār mums un pār šo pilsētu, un jūs vairojat dusmas pret Israēlu, sagānīdami sabatu!”


text:
Kad sabata priekšvakarā Jeruzālemes vārtos sāka krēslot, es pavēlēju aizvērt vārtus un noteicu, lai neatver līdz sabata beigām. Vairākus savus kalpus es iecēlu par vārtu sargiem, lai sabatā netiek ienesta neviena nasta.


text:
bet es tos brīdināju un sacīju tiem: “Kādēļ jūs nakšņojat pie mūra? Ja jūs tā darīsiet vēlreiz, es likšu jūs sagrābt!” Kopš tā laika viņi sabatā nenāca.


text:
Es noteicu levītiem, lai tie šķīstās un nāk sargāt vārtus, lai tiktu svētīta sabata diena. Piemini arī to man par labu, Dievs, un žēlo mani ar savu lielo žēlastību!


text:
Tad es rājos ar tiem, lādēju un situ dažus no tiem vīriem un plūcu tiem matus. Es liku tiem zvērēt pie Dieva – jūs nedosiet savas meitas viņu dēliem un neņemsiet viņu meitas saviem dēliem un sev!


text:
Vai Israēla ķēniņš Sālamans nekrita grēkā tieši tādēļ? Starp daudzām tautām nav bijis tāda ķēniņa – viņš bija Dieva mīlēts, un Dievs viņu iecēla par visa Israēla ķēniņu, bet svešu tautu sievas pat viņu pavedināja grēkot!


text:
Un tagad mēs par jums dzirdam, ka jūs darāt visu šo lielo ļaunumu un netaisnību pret mūsu Dievu, precēdami citu tautu sievas!


text:
Viens no augstā priestera Jehojādas, Eljāšība dēla, dēliem bija horonieša Sanballata znots, tādēļ es to padzinu.


text:
un atjaunoju malkas upurveltes noteiktos laikos un pirmo augļu pienešanu. Piemini to, Dievs, man par labu!


text:
Tas notika ķēniņa Ahasvēra laikā, kad viņš valdīja pār simts divdesmit septiņām provincēm no Indijas līdz Etiopijai.


text:
un savas valdīšanas trešajā gadā rīkoja dzīres visiem saviem augstmaņiem un kalpiem, un pie viņa bija Persijas un Mēdijas karaspēks, kā arī provinču augstmaņiem un vadoņiem.


text:
Viņš izrādīja savas valsts bagātības spožumu un greznību un sava dižuma varenību daudzas dienas – simts astoņdesmit dienas.


text:
Kad šīs dienas bija apritējušas, ķēniņš rīkoja dzīres visai tautai, visiem, kas bija galvaspilsētā Sūsās, – gan lielam, gan mazam, septiņu dienu dzīres ķēniņa pils dārza pagalmā.


text:
Vieglbalts un purpurzils lina audums, ietverts ar sarkana purpura stiegrām, sudraba riņķiem piekārts pie marmora stabiem, zviļņi zeltā un sudrabā, uz grīdas smaragda, marmora un pērļu mozaīka, izlikta dārgakmeņu javā.


text:
Un dzērieni zelta traukos – trauki tik dažādi! – un valdības vīna tik daudz, kā tikai ķēniņam klājas.


text:
Bet dzert nevienu nemudināja, jo ikvienam, kas viņa namā svarīgs, ķēniņš bija vēlējis darīt, kā tīk.


text:
Septītajā dienā, kad ķēniņa sirds no vīna bija iesilusi, viņš teica Mehūmānam, Biztam, Harbonam, Bigtam, Abagtam, Zētaram un Karkasam, septiņiem einuhiem, kuri apkalpoja ķēniņu Ahasvēru,


text:
lai pie ķēniņa atved ķēniņieni Vaštī ar valdības kroni galvā, lai tautas un augstmaņi redz viņas skaistumu, jo viņa bija daiļa no skata.


text:
Bet ķēniņiene Vaštī liedzās nākt pēc ķēniņa pavēles, ko viņai nodeva einuhi, un ķēniņš aizsvilies dusmās ļoti saniknojās.


text:
Tad ķēniņš runāja ar gudrajiem, kuri zināja laikus, jo visas lietas ķēniņš kārtoja ar tiem, kas zināja likumus un tiesu.


text:
Tuvākie viņam bija Karšna, Šētārs, Admāta, Taršīšs, Meress, Marsna un Memūhāns – septiņi Persijas un Mēdijas augstmaņi, kuri drīkstēja uzlūkot ķēniņa vaigu un sēdēja pirmajās vietās valdībā.


text:
Ko nu pēc likuma darīt ar ķēniņieni Vaštī? – jo viņa nepildīja ķēniņa Ahasvēra pavēli, ko tai bija nodevuši einuhi.


text:
Un Memūhāns teica ķēniņam un augstmaņiem: “Ne tikai pret ķēniņu vien noziegusies ķēniņiene Vaštī, bet arī pret visiem augstmaņiem un tautām, kas ķēniņa Ahasvēra pavalstīs.


text:
Jo ziņa par ķēniņieni izies pie visām sievām, un tās nievās savus vīrus, sacīdamas: ķēniņš Ahasvērs vēlēja vest savā priekšā ķēniņieni Vaštī, bet viņa nenāca! –


text:
Un jau šodien visas Persijas un Mēdijas kundzes, kas vien būs par ķēniņieni dzirdējušas, to pašu teiks ķēniņa augstmaņiem – tad nievu un dusmu būs gana.


text:
Un, ja tas ķēniņam tīk, lai viņš izdod pavēli, kas tiek ierakstīta Persijas un Mēdijas likumos un netiek atcelta, proti: lai Vaštī vairs nenāk ķēniņa Ahasvēra priekšā un viņas valdīšanu ķēniņš lai dod kādai citai, kas labāka.


text:
Un, kad ķēniņa rīkojums, ko viņš pasludinājis visai plašajai valstij, kļūs zināms, tad ik sieva godās savu vīru – gan lielu, gan mazu.”


text:
Un ķēniņš sūtīja vēstījumus visām provincēm – ikvienai provincei tās rakstībā un ikvienai tautai tās valodā, lai katrs vīrs būtu valdnieks savā namā un runātu savas tautas mēlē.


text:
Vēlāk, kad ķēniņa Ahasvēra dusmas norima, viņš atcerējās Vaštī – ko viņa bija darījusi un kas par viņu bija lemts.


text:
Lai ķēniņš ieceļ ierēdņus visās savas valsts provincēs, un tie lai sapulcina visas meitenes, no skata glītas jaunavas, galvaspilsētas Sūsas sievu harēmā, ķēniņa einuha Hēgaja uzraudzībā, kurš sargā sievas. Lai tām dod skaistuma ziedes.


text:
Galvaspilsētā Sūsās bija kāds jūds, vārdā Mordohajs, Jaīra dēls, Šimī dēls, Kīša dēls, kāds benjāminietis,


text:
kurš bija aizvests trimdā no Jeruzālemes kopā ar pārējiem gūstekņiem, kurus Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars aizveda kopā ar Jūdas ķēniņu Jehonju.


text:
Viņš bija uzaudzinājis sava tēvabrāļa meitu Hadasu, kā Esteri sauca, tai nebija ne tēva, ne mātes. Meitene bija skaista auguma un glīta no skata, un, kad viņas tēvs un māte nomira, Mordohajs viņu pieņēma sev par meitu.


text:
Kad tika izziņots ķēniņa rīkojums, galvaspilsētā Sūsās sapulcināja daudzas meitenes Hēgaja uzraudzībā. Arī Esteri ņēma uz ķēniņa namu, un viņu uzraudzīja Hēgajs, kurš sargāja sievas.


text:
Meitene viņam patika, tā iemantoja viņa laipnību, un viņš steidza tai gādāt skaistuma ziedes un ēdienu, deva tai septiņas īpaši izraudzītas kalpones no ķēniņa nama un ierādīja viņai un kalponēm labāko vietu harēmā.


text:
Diendienā Mordohajs staigāja gar harēma priekšpagalmu, lai uzzinātu, vai Esterei klājas labi un kas ar viņu notiek.


text:
Kad pienāca katras meitenes kārta iet pie ķēniņa Ahasvēra, kad tā pēc sievu likuma bija divpadsmit mēnešus kopusi savu skaistumu – sešus mēnešus ar mirru eļļu un sešus mēnešus ar smaržām un sievu skaistuma ziedēm –,


text:
Vakarā viņa gāja, bet no rīta ķēniņa einuha Šaašgaza pavadībā, kurš sargāja blakussievas, devās uz otru harēmu. Pie ķēniņa viņa vairāk negāja, ja vien ķēniņš viņu negribēja un nesauca.


text:
Kad Esterei, Mordohaja tēvabrāļa Abīhaila meitai, ko Mordohajs bija pieņēmis sev par meitu, pienāca kārta iet pie ķēniņa, viņa neprasīja neko citu kā vien to, ko ieteica ķēniņa einuhs Hēgajs, kurš sargāja sievas. Estere guva vēlību pie visiem, kas viņu redzēja.


text:
Esteri aizveda pie ķēniņa Ahasvēra uz valdnieka pili desmitajā, teveta, mēnesī, viņa valdīšanas septītajā gadā.


text:
Un ķēniņš iemīlēja Esteri vairāk par visām citām sievām. Viņa guva tā vēlību un žēlību vairāk par visām jaunavām, un viņš tai lika galvā valdnieces kroni un iecēla par ķēniņieni Vaštī vietā.


text:
Tad ķēniņš rīkoja lielas dzīres visiem saviem augstmaņiem un kalpiem – dzīres Esterei, viņš atlaida pavalstīm nodokļus un dalīja dāvanas, kā tikai ķēniņam klājas.


text:
Estere neko nebija stāstījusi ne par savu izcelsmi, ne savu tautu, jo tā viņai bija pavēlējis Mordohajs, bet Mordohaja teiktajam Estere klausīja tāpat kā agrāk, pie viņa augdama.


text:
Tolaik, kad Mordohajs kalpoja ķēniņa galmā, divi ķēniņa einuhi, durvju sargi Bigtāns un Terešs, tā apskaitās, ka lūkoja ķēniņu Ahasvēru nogalēt.


text:
Tas tapa zināms Mordohajam, viņš to pastāstīja ķēniņienei Esterei, bet viņa Mordohaja vārdā to pateica ķēniņam.


text:
Pēc tam ķēniņš Ahasvērs cēla godā agāgieti Hāmānu, Hamdāta dēlu, paaugstināja viņu un lika viņa sēdekli augstāk par visiem augstmaņiem, kas bija ar viņu.


text:
Visi ķēniņa kalpi, kas bija ķēniņa galmā, liecās un klanījās viņa priekšā, jo tā bija vēlējis ķēniņš, taču Mordohajs ne liecās, ne klanījās.


text:
Tā viņi runāja dienu no dienas, bet Mordohajs viņos neklausījās, un tie to pastāstīja Hāmānam, lai redzētu, vai Mordohajs varēs attaisnoties ar to, ka viņš ir jūds, kā viņš tiem bija stāstījis.


text:
Taču tikai nogalēt Mordohaju viņam šķita par maz, jo viņam bija stāstīts, no kādas tautas ir Mordohajs, un Hāmāns gribēja iznīdēt Mordohaja tautu, visus jūdus visā Ahasvēra valstī.


text:
Pirmajā, nīsāna, mēnesī, ķēniņa Ahasvēra divpadsmitajā valdīšanas gadā, Hāmāna priekšā tika mestas lozes, sauktas pūr, dienu no dienas un mēnesi pēc mēneša, līdz pat divpadsmitajam, adāra, mēnesim.


text:
Un Hāmāns teica ķēniņam Ahasvēram: “Ir viena tauta, izkliedēta starp visām tavas valsts novadu tautām, bet tā ir nošķīrusies, tās likumi atšķiras no citu tautu likumiem, un tā neievēro ķēniņa likumus, un ķēniņam nav vērts to pieciest.


text:
Ja tas ķēniņam tīk, lai top rakstīts, ka tie tiek izdeldēti, un es iesvēršu mantziņiem desmit tūkstošus talantu sudraba, ka tie nonāk ķēniņa dārgumu krātuvē.”


text:
Tad ķēniņš noņēma no rokas savu zīmoggredzenu un iedeva agāgietim Hāmānam, Hamdāta dēlam, jūdu ienaidniekam.


text:
Un pirmā mēneša trīspadsmitajā dienā tika sasaukti ķēniņa rakstveži, un visu, ko Hāmāns pavēlēja, tie ar rakstu norādīja ķēniņa satrapiem un vietvalžiem katrā pavalstī un visu tautu augstmaņiem visās pavalstīs – ikvienai pavalstij tās rakstībā un ikvienai tautai tās valodā; to rakstīja ķēniņa Ahasvēra vārdā un apzīmogoja ar ķēniņa zīmoggredzenu.


text:
Uz visām provincēm ar skrējējiem tika sūtītas vēstules, lai vienā dienā – divpadsmitā, adāra, mēneša trīspadsmitajā dienā taptu iznīdēti, nokauti un izdeldēti visi jūdi no zēna līdz vecim un bērni un sievietes – kas tiem laupāms, lai tiktu izlaupīts!


text:
Rakstītais tika pasludināts par likumu visām pavalstīm un darīts zināms visām tautām, lai tās šai dienai būtu gatavas.


text:
Skrējēji devās prom steigā, kā ķēniņš pavēlēja. Šis likums tika izdots galvaspilsētā Sūsās. Ķēniņš un Hāmāns sēdās, lai sadzertu, bet Sūsas pilsētā izcēlās satraukums.


text:
Kad Mordohajs uzzināja visu, kas bija noticis, viņš saplēsa savas drānas, tinās maisos, kaisījās pelniem un gāja pa pilsētu, skaļi un rūgti brēkdams,


text:
bet tālāk par ķēniņa vārtu priekšu netika, jo neviens, kas ģērbies maisos, caur ķēniņa vārtiem neiet.


text:
Un ikvienā pavalstī, kur vien pienāca ķēniņa likums un pavēle, jūdi sāka sērot, gavēt un vaimanāt, daudzi tinās maisos un gulēja pelnos.


text:
Kad Esteres kalpones un einuhi nāca un viņai to pastāstīja, ķēniņiene nodrebēja un sūtīja Mordohajam drēbes, ko ģērbt, lai viņš varētu novilkt maisu, bet viņš tās neņēma.


text:
Tad Estere pasauca ķēniņa einuhu Hatāhu, kurš kalpoja viņai, un sūtīja to pie Mordohaja, lai uzzinātu, kas un kā.


text:
Un Mordohajs viņam pastāstīja visu, kas noticis un cik daudz sudraba Hāmāns bija teicies iesvērt ķēniņa mantnīcā par jūdu izdeldēšanu.


text:
Viņš iedeva tam norakstu no Sūsās izdotā likuma par jūdu iznīdēšanu, lai viņš to parāda un izskaidro Esterei un liek viņai iet iežēlināt ķēniņu un lūgties par savu tautu.


text:
“Visi ķēniņa kalpi un ķēniņa pavalstu tautas – ik vīrs un sieva – zina, ka tam, kurš nesaukts iet ķēniņa iekšpagalmā, ir viens likums – nāve, ja vien ķēniņš neizstiepj pret to savu zelta zizli – ka tas paliktu dzīvs. Bet es pie ķēniņa neesmu saukta trīsdesmit dienas.”


text:
un Mordohajs lika atbildēt Esterei: “Neiedomājies, ka tu vienīgā no visiem jūdiem paglābsies ķēniņa namā.


text:
Ja tu tagad cietīsi klusu, tad atspaids un glābiņš jūdiem nāks no citurienes, bet tu un tava tēva nams ies bojā. Kas zina, vai ne šī laika dēļ tu esi kļuvusi ķēniņiene?”


text:
“Ej, pulcini visus jūdus, ko vien atrodi Sūsās, un gavējiet manis dēļ. Trīs dienas neēdiet un nedzeriet ne nakti, ne dienu, un arī es gavēšu un manas kalpones. Es iešu pie ķēniņa, kaut arī tas ir pret likumu, un, ja man jāiet bojā, es aiziešu!”


text:
Trešajā dienā Estere apvilka ķēniņienes tērpu un nostājās ķēniņa pils iekšpagalmā iepretī ķēniņa namam, bet ķēniņš sēdēja valsts tronī valdības namā pretī nama durvīm.


text:
Kad ķēniņš redzēja Esteri stāvam pagalmā, tā guva viņa vēlību, un ķēniņš izstiepa Esterei pretī zelta zizli, un Estere tuvojās viņam un aizskāra zižļa galu.


text:
Un Estere teica: “Ja tas ķēniņam tīk, lai ķēniņš un Hāmāns šodien atnāk uz dzīrēm, ko es viņam esmu sarīkojusi.”


text:
Un ķēniņš sacīja: “Ātri vediet Hāmānu šurp un darīsim, kā Estere liek!” Un ķēniņš un Hāmāns atnāca uz dzīrēm, ko bija sarīkojusi ķēniņiene Estere.


text:
Dzerot vīnu, ķēniņš Esterei teica: “Ko tu prasi? Tas tev tiks dots! Ko tu vēlies? Pat pusi valsts tev došu!”


text:
ja esmu guvusi ķēniņa vēlību un ķēniņam tīk apmierināt manas prasības un piepildīt manas vēlmes, tad lai ķēniņš un Hāmāns nāk uz dzīrēm, ko es rīkošu, tad es rīt darīšu, ko ķēniņš liks!”


text:
Todien Hāmāns aizgāja priecīgu un līksmu sirdi, bet, kad Hāmāns ieraudzīja ķēniņa galmā sēžam Mordohaju – un šis ne cēlās, ne bijās viņa –, viņš pielija dusmām pret Mordohaju.


text:
Bet viņš savaldījās, aizgāja mājup un saaicināja visus savus tuvākos draugus, arī savu sievu Zerešu.


text:
Un Hāmāns viņiem stāstīja par savu spožo bagātību un daudzajiem dēliem un par to, kā ķēniņš viņu cēlis godā un paaugstinājis pār visiem augstmaņiem un ķēniņa kalpiem.


text:
Un Hāmāns teica: “Uz ķēniņienes Esteres rīkotajām dzīrēm viņa kopā ar ķēniņu neielūdza nevienu citu, un arī rīt viņa aicina tikai mani un ķēniņu!


text:
Tad viņa sieva Zereša un viņa draugi teica: “Taisīsim piecdesmit elkoņus augstas karātavas, un rīt pasaki ķēniņam, lai Mordohaju tajās pakar, un ej uz dzīrēm priecīgs.” Tas Hāmānam patika, un viņš taisīja karātavas.


text:
Tonakt ķēniņam nenāca miegs, un viņš lika atnest Atmiņu grāmatu un Dienu grāmatu, un tās lasīja ķēniņam priekšā.


text:
Tajās bija rakstīts par to, ko Mordohajs stāstījis par Bigtānu un Terešu, diviem ķēniņa einuhiem, durvju sargiem, kas bija lūkojuši nogalēt ķēniņu Ahasvēru.


text:
Un ķēniņš jautāja: “Kāds gods un varenība par to doti Mordohajam?” Bet ķēniņa puiši, kas viņu apkalpoja, teica: “Nekas viņam nav dots.”


text:
Un ķēniņš teica: “Kas ienāca pagalmā?” Ķēniņa nama ārpagalmā bija ienācis Hāmāns, lai runātu ar ķēniņu, ka Mordohajs jāpakar karātavās, kuras viņš tam bija uzslējis.


text:
Hāmāns ienāca, un ķēniņš viņam vaicāja: “Ko lai dara vīram, ko ķēniņš grib pagodināt?” Bet Hāmāns nodomāja – ko gan ķēniņš gribētu pagodināt, ja ne mani?


text:
lai atnes ķēniņa drānas, ko valkā ķēniņš, un dod zirgu, uz kura jāj ķēniņš, lai dod tam vīram ķēniņa kroni


text:
un kāds no augstmaņiem lai pasniedz tam drānas un zirgu, ietērpj to vīru, ko ķēniņš grib pagodināt, un sēdina zirgā, ved pilsētas laukumā un sauc: tā tiek darīts vīram, ko ķēniņš grib pagodināt!”


text:
Un ķēniņš teica Hāmānam: “Steidz, ņem drānas un zirgu, kā tikko teici, un dod jūdam Mordohajam, kas sēž ķēniņa vārtos, un neizlaid no sava sacītā neko!”


text:
Hāmāns ņēma drānas un zirgu, ietērpa Mordohaju un veda viņu zirgā pa pilsētas laukumu, saukdams: “Tā tiek darīts vīram, ko ķēniņš grib pagodināt!”


text:
Tur Hāmāns pastāstīja savai sievai Zerešai un saviem draugiem visu, kas ar viņu bija noticis, un viņa padomdevēji un sieva Zereša teica: “Ja Mordohajs ir no jūdu dzimuma un tu esi sācis zemoties viņa priekšā, tev viņu vairs nepievārēt, tagad tu zemosies viņa priekšā vienmēr.”


text:
Kamēr viņi vēl runāja, ieradās ķēniņa einuhi un steidza vest Hāmānu uz dzīrēm, ko bija sarīkojusi Estere.


text:
Otrā dienā, vīnu dzerdams, ķēniņš teica: “Ko tu prasi, ķēniņiene Estere? Tas tev tiks dots! Ko tu vēlies? Pat pusi valsts tev došu!”


text:
Ķēniņiene Estere atbildēja: “Ķēniņ, ja es esmu guvusi tavu vēlību, tad lai man dāvā dzīvību – to es prasu! Un manu tautu – to es vēlos!


text:
Jo mani un manu tautu ir pārdevuši, lai nīdētu, kautu un izdeldētu. Ja mēs būtu pārdoti verdzībā, es klusētu, jo tā vēl nebūtu tik liela nelaime, ka jātraucē ķēniņš.”


text:
Estere teica: “Tas neģēlis un ienaidnieks ir ļaunais Hāmāns!” Tad Hāmānu ķēniņa un ķēniņienes priekšā pārņēma bailes.


text:
Un ķēniņš dusmās cēlās no vīna dzeršanas un izgāja pils dārzā, bet Hāmāns palika izlūgties ķēniņienei Esterei dzīvību, jo viņš redzēja, ka ķēniņš lēmis ļaunu.


text:
Kad ķēniņš no pils dārza atgriezās turp, kur dzēra vīnu, viņš ieraudzīja Hāmānu nokritušu pār Esteres guļvietu, un ķēniņš teica: “Vai tad pat manā namā un manā klātbūtnē šis klups virsū ķēniņienei?” Līdzko šie vārdi izskanēja no ķēniņa mutes, tā sargi apcietināja Hāmānu.


text:
Un Harbona, kāds no einuhiem, kuri bija pie ķēniņa, teica: “Re, Hāmāna mājās stāv piecdesmit elkoņu augstas karātavas, kuras Hāmāns uzslējis Mordohajam – tam, kurš ķēniņam darījis labu.” Un ķēniņš teica: “Pakariet viņu!”


text:
Todien ķēniņš Ahasvērs atdeva ķēniņienei Esterei jūdu nīdēja Hāmāna namu. Mordohajs nāca pie ķēniņa, jo Estere bija pastāstījusi, kas viņš ir.


text:
Ķēniņš novilka savu zīmoggredzenu, ko bija atņēmis Hāmānam, un deva Mordohajam. Bet Estere uzdeva Mordohajam pārvaldīt Hāmāna namu.


text:
Un Estere atkal uzrunāja ķēniņu, krita viņam pie kājām, raudāja un iežēlināja viņu, lai tikai ietu secen tas ļaunums, ko agāgietis Hāmāns bija iecerējis pret jūdiem.


text:
Viņa teica: “Ja ķēniņam tīk un ja esmu guvusi viņa vēlību, un ja šī lieta šķiet ķēniņam pareiza, un ja es viņam tīku, tad lai tiek rakstīts, ka tiek atsauktas tās vēstules, ko sacerējis agāgietis Hāmāns, Hamdāta dēls, kurš rakstīja, lai visās ķēniņa pavalstīs tiek izdeldēti jūdi.


text:
Kā lai es noraugos ļaunumā, kas nāk pār manu tautu? Un kā lai noskatos, kā aiziet pazušanā mana dzimta?”


text:
Un ķēniņš Ahasvērs teica ķēniņienei Esterei un jūdam Mordohajam: “Redzi, es esmu atdevis Esterei Hāmāna namu, bet viņu pašu pakāra, jo viņš pacēla savu roku pret jūdiem.


text:
Rakstiet ķēniņa vārdā par jūdiem, kas jums tīk, un apzīmogojiet to ar ķēniņa zīmoggredzenu, jo, kas rakstīts ķēniņa vārdā un apzīmogots ar ķēniņa zīmoggredzenu, tas nevar tikt atsaukts.”


text:
Tad trešā, sīvāna, mēneša divdesmit trešajā dienā tika sasaukti ķēniņa rakstveži, un tie pierakstīja visu, ko Mordohajs par jūdiem pavēlēja satrapiem, vietvalžiem un pavalstu augstmaņiem simt divdesmit septiņās pavalstīs no Indijas līdz Kūšai – ikvienai pavalstij tās rakstībā un ikvienai tautai tās valodā, un arī jūdiem viņu rakstībā un valodā.


text:
Viņš rakstīja ķēniņa Ahasvēra vārdā, apzīmogoja ar ķēniņa zīmoggredzenu un izsūtīja vēstules ar ziņnešiem, kuri jāja tīrasiņu rumakos no ķēniņa staļļiem.


text:
Šajās vēstulēs ķēniņš atļāva jūdiem visās pilsētās pulcēties un aizstāvēt savu dzīvību – nīdēt, kaut un izdeldēt ikvienas tautas vai pavalsts karaspēku, kas apdraudētu viņus, viņu bērnus, sievas vai laupītu viņu mantu –


text:
vienā dienā visās ķēniņa Ahasvēra provincēs, proti, divpadsmitā, adāra, mēneša trīspadsmitajā dienā.


text:
Raksta noraksts bija likums ikvienai pavalstij, tas tika izsludināts visām tautām, lai jūdi tajā dienā varētu atriebties saviem ienaidniekiem.


text:
Ziņneši kāpa savos tīrasiņu rumakos, izjāja steigšus un traucās, kā ķēniņš bija vēlējis. Šis likums tika izdots galvaspilsētā Sūsās.


text:
No ķēniņa Mordohajs devās projām ķēnišķās drānās – purpurzilās un vieglbalta lina, ar lielu zelta vainagu un smalku linu purpura apmetni. Sūsas pilsēta gavilēja un priecājās.


text:
Ikvienā pavalstī un ikvienā pilsētā, kur vien pienāca ķēniņa pavēle, jūdiem bija prieks un līksme, sākās dzīres un labas dienas, un daudzi no zemes ļaudīm kļuva par jūdiem, jo tos pārņēma bailes jūdu priekšā.


text:
Un divpadsmitā, adāra, mēneša trīspadsmitajā dienā, kad ķēniņa pavēlei bija jātiek pildītai, tajā dienā, kad jūdu ienaidnieki cerēja gūt virsroku, viss pavērsās tā, ka jūdi dabūja virsroku pār saviem nīdējiem.


text:
Jūdi sapulcējās pilsētās, visās ķēniņa Ahasvēra pavalstīs, lai galētu tos, kuri lūkoja darīt tiem ļaunu, un neviens nestājās tiem pretī, jo bailes no jūdiem bija pārņēmušas visas tautas.


text:
Visi pavalstu augstmaņi, satrapi, vietvalži un ierēdņi, kādi vien ķēniņam bija, palīdzēja jūdiem, jo tos bija pārņēmušas bailes no Mordohaja.


text:
Mordohajs bija liels ķēniņa namā, un viņa slava izgāja pa visām pavalstīm, un Mordohajs tapa arvien varenāks.


text:
Jūdi satrieca visus savus ienaidniekus ar zobenu, apkāva tos un pazudināja, un darīja saviem nīdējiem, ko vien gribēja.


text:
Un ķēniņš teica ķēniņienei Esterei: “Galvaspilsētā Sūsās jūdi izkāvuši pieci simti vīru un desmit Hāmāna dēlus. Ko tie vēl ir izdarījuši citās ķēniņa pavalstīs?! Bet, lai ko tu prasītu, tas tev tiks dots! Lai kādas tev vēlmes, tās tiks piepildītas!”


text:
Estere teica: “Ja tas ķēniņam tīk, lai arī rīt jūdiem Sūsas pilsētā ļauj darīt pēc šodienas likuma, bet desmit Hāmāna dēlus lai pakar karātavās.”


text:
Jūdi Sūsās sapulcējās arī adāra mēneša četrpadsmitajā dienā un nokāva Sūsās trīs simti vīru, bet pie laupīšanas klāt neķērās.


text:
Jūdi sapulcējās ķēniņa pavalstīs, lai aizstāvētu savu dzīvību un tiktu vaļā no saviem ienaidniekiem, tie nokāva savus nīdējus, septiņdesmit piecus tūkstošus, bet pie laupīšanas klāt neķērās.


text:
Tas notika adāra mēneša trīspadsmitajā dienā, bet četrpadsmitajā dienā tie atpūtās – padarīja to par dzīru un prieka dienu.


text:
Jūdi Sūsās sapulcējās adāra trīspadsmitajā un četrpadsmitajā dienā, bet atpūtās piecpadsmitajā, padarot to par dzīru un prieka dienu.


text:
Jūdu zemnieki, kas mīt laukos, kā prieka, dzīru un labu dienu svin adāra mēneša četrpadsmito dienu un tad sūta viens otram mielastu.


text:
Mordohajs pierakstīja šīs lietas un sūtīja vēstules visiem jūdiem uz visām ķēniņa Ahasvēra pavalstīm, tuvām un tālām,


text:
kā dienu, kurā jūdi tika vaļā no saviem ienaidniekiem, un kā mēnesi, kurā to bēdas vērtās priekā un sēras par labu dienu. Lai tie padara tās par dzīru un prieka dienām un viens otram sūta mielastu un dāvanas nabagiem.


text:
Jo visu jūdu ienaidnieks agāgietis Hāmāns, Hamdāta dēls, perināja nolūku tos izdeldēt un tādēļ meta lozes, pūr, par to, kad tos iznīdēt un izdeldēt.


text:
Kad Estere nāca ķēniņa priekšā, ķēniņš ar rakstu pavēlēja atsaukt pret jūdiem iecerēto ļaunumu, un tas nāca pār viņa paša galvu – viņu un viņa dēlus pakāra karātavās.


text:
Tādēļ šīs dienas nosauca par pūrīm, pēc vārda pūr – loze. Tā dēļ, kas šajā vēstulē rakstīts un ko viņi pieredzēja, un kas ar viņiem notika,


text:
jūdi iedibināja paražu un apņēmās, ka viņi paši un viņu pēcnācēji, un visi, kas viņiem pieslējušies, ik gadu svinēs šīs divas dienas, kā tas ar rakstu noteikts, un nekad no tā neatkāpsies.


text:
Šīs dienas tiks pieminētas un svinētas no paaudzes paaudzē, no dzimtas dzimtā, no pavalsts pavalstī un no pilsētas pilsētā. Pūrīm dienas lai nezūd pie jūdiem, un atmiņas par tām lai neizsīkst pie viņu pēcnācējiem.


text:
Un ķēniņiene Estere, Abīhaila meita, un jūds Mordohajs rakstīja otru vēstuli un ar savu spēku un varu iedibināja Pūrīm svētkus.


text:
Vēstules tika sūtītas visiem jūdiem uz simts divdesmit septiņām ķēniņa Ahasvēra pavalstīm – tie bija miera un patiesības vārdi,


text:
ar kuriem noliktajā laikā iedibināja pūrīm dienas, kā bija noteicis jūds Mordohajs un ķēniņiene Estere, kā tie bija noteikuši paši sev un saviem pēcnācējiem, iedibināja arī gavēšanu un žēlabas.


text:
Un visi viņa varenie spēka darbi un Mordohaja dižuma varenība, ko viņam deva ķēniņš, – vai tad par to nav rakstīts Persijas un Mēdijas laiku grāmatā?


text:
Jo jūds Mordohajs bija otrais pēc ķēniņa Ahasvēra, viņš bija varens starp jūdiem, un viņa brāļi to mīlēja, jo viņam rūpēja savas tautas labums un viņš nesa mieru visam savam dzimumam.


text:
Ūca zemē bija kāds vīrs, vārdā Ījabs. Šis vīrs bija krietns un taisns, bijās Dieva un vairījās ļauna.


text:
Viņam bija septiņi tūkstoši avju, trīs tūkstoši kamieļu, pieci simti jūgu vēršu, pieci simti ēzeļmāšu un ļoti liela saime. Šis vīrs bija varenāks par visiem Austrumpusē.


text:
Viņa dēli katrs savā namā pēc kārtas mēdza rīkot dzīres. Tie sūtīja pēc savām trim māsām un sauca tās ēst un dzert kopā ar viņiem.


text:
Kad bija apritējušas dzīru dienas, Ījabs sūtīja pēc tiem un svētīja tos. Viņš cēlās agri no rīta un upurēja sadedzināmo upuri, pēc visu skaita. Ījabs sacīja: varbūt grēkojuši mani dēli un Dievu lādējuši savās sirdīs? Tā Ījabs darīja ikreiz.


text:
Kungs vaicāja sātanam: “Vai ievēroji Ījabu, manu kalpu, – tam nav līdzīga virs zemes! – krietnu un taisnu vīru, kas bīstas Dieva un vairās ļauna?”


text:
Vai tu neesi apjozis ar žogu viņu un viņa namu, un visu, kas tam pieder? Tu esi svētījis viņa roku darbu, un viņa ganāmpulki piepilda zemi.


text:
Nudien, izstiep tik roku un aizskar visu, kas viņam pieder, – vai gan viņš nelādēs tevi tieši vaigā?”


text:
Kungs sacīja sātanam: “Lai notiek! Kas viņam pieder, viss tavā rokā, vien pēc viņa paša neizstiep roku!” Tad sātans atkāpās no Kunga vaiga.


text:
un šebieši nāca un aizdzina tos, jaunekļus kāva ar zobena asmeni – es viens izglābos, lai tev pastāstītu!”


text:
Šis vēl runā, jau cits nāk un saka: “Dieva uguns krita no debesīm, tā aizdedza avis un jaunekļus un aprija tos – es viens izglābos, lai tev pastāstītu!”


text:
Šis vēl runā, jau cits nāk un saka: “Kaldieši sajāja trijos baros, uzbruka kamieļiem un aizdzina tos – es viens izglābos, lai tev pastāstītu!”


text:
Šis vēl runā, jau cits nāk un saka: “Tavi dēli un tavas meitas ēda un vīnu dzēra pirmdzimtā brāļa namā,


text:
un redzi – liels vējš nāca tuksnesim pāri un satrieca četrus nama stūrus, un tas sagruva pār jaunekļiem, nu tie pagalam – es viens izglābos, lai tev pastāstītu!”


text:
Viņš sacīja: “Pliks es nācu no mātes klēpja, un pliks es turp atgriezīšos! Kungs deva, un Kungs ņēma – Kunga vārds slavēts!”


text:
Kungs vaicāja sātanam: “Vai ievēroji Ījabu, manu kalpu, – tam nav līdzīga virs zemes! – krietnu un taisnu vīru, kas bīstas Dieva un vairās ļauna? Arvien vēl viņš turas krietnumā! Bet tu kūdīji mani pret viņu, lai aprītu viņu gluži par neko!”


text:
Bet viņš tai sacīja: “Kā nejēgas runā, tā arī tu runā! Ak labu gan no Dieva ņemsim, bet ļaunu, to ne?!” Un visā, kas notika, Ījabs neapgrēkojās savām lūpām.


text:
Kad trīs Ījaba draugi dzirdēja par postu, kas nācis pār viņu, tie nāca katrs no savas mājvietas – tēmānietis Elīfazs, šūhietis Bildads un naamātietis Cofars. Tie vienojās atnākt kopā, lai viņu žēlotu un mierinātu.


text:
Tie pacēla acis un lūkojās no tālienes, bet nepazina viņu. Un tie pacēla balsis un vaimanāja un saplēsa savus svārkus, un svieda pīšļus debesīs pār savām galvām.


text:
Tie sēdēja viņam blakus zemē septiņas dienas un septiņas naktis un neteica ne vārda, jo redzēja, ka viņa sāpes ir ļoti lielas.


text:
Esmu grēkojis! – bet ko tev es darījis, cilvēka Uzraudzītāj? Kādēļ mani par mērķi sev noliec? Kādēļ es kļuvis sev par nastu?


text:
Kādēļ tu nepiedod manu vainu, kādēļ nenoņem manu grēku? Redzi, tagad es pīšļos gulstos – meklēsi mani – un nav manis!”


text:
kaut stāstītu tev gudrības noslēpumus, jo padomam divas puses! Dievs mazāk prasa, nekā pelnījis grēks!


text:
Vai tad kapā tu paslēpsi mani, glabāsi mani, līdz dusmas pāriet, noliksi laiku, kad mani atcerēties?


text:
Es teiktu to pašu, ko jūs, ja jūsu dvēselēm būtu kā manai – es rindotu pret jums vārdus un šūpotu pret jums galvu,


text:
Vai gadās, ka ļaundaru gaismekļi apdziest? Vai nāk pār tiem posts? Vai viņš dusmās piešķir tiem mokas,


text:
Mātes klēpis aizmirsīs tos, mielosies ar viņiem tārpi, nepieminēs tos nekur – lūst netaisnība kā koks!


text:
Redzi, tās viņa mazākās gaitas – tikai čukstus dzirdam no viņa, kurš tad sapratīs viņa varas pērkonus!”


text:
Kaut būtu, kas uzklausa mani! Te mana liecība – lai Visuvarenais atbild! Lai grāmatu raksta, kas nāk ar mani tiesā!


text:
Bet nu iedegās dusmās Ēlīhu, būzieša Barahēla dēls no Rāmas dzimtas. Viņš iedegās dusmās uz Ījabu, ka šis taisnāks par Dievu,


text:
Tad Ēlīhu, būzieša Barahēla dēls, sacīja: “Jauns es gados, bet veči jūs, tādēļ kaunējos un baidījos klāstīt jums savu prātu!


text:
Kurš gan dižkungu pusē nenostājas un bagātos netur augstāk par nabagiem? – visi tie veidoti viņa rokām!


text:
Ja viņš klusēs – kas sūdzēs viņu, ja slēps vaigu – kas viņu pamanīs? Gan tautu, gan cilvēku viņš vēro,


text:
Kad Kungs bija tā runājis ar Ījabu, Kungs sacīja Elīfazam no Tēmānas: “Dusmas man deg pret tevi un taviem diviem draugiem, ka nerunājāt par mani patiesību kā mans kalps Ījabs.


text:
Tādēļ ņemiet septiņus vēršus un septiņus aunus un ejiet pie mana kalpa Ījaba, un upurējiet par sevi sadedzināmo upuri. Un mans kalps Ījabs lai lūdz par jums, jo tikai viņa vaigu es uzlūkošu, – ka es vēl neapkaunoju jūs par to, ka netikāt runājuši par mani patiesību kā mans kalps Ījabs.”


text:
Elīfazs no Tēmānas un Bildads no Šūhas, un Cofars no Naamas gāja un darīja, kā Kungs tiem bija sacījis. Tad Kungs uzlūkoja Ījaba vaigu,


text:
Kungs Ījabam visu atdeva, kad tas bija lūdzis par saviem draugiem. Kungs vairoja otrtik visu, kas Ījabam bijis.


