# verses

text:
Un Dievs nosauca gaismu par dienu, un tumsu viņš nosauca par nakti. Un bija vakars, un bija rīts – viena diena.


text:
Un Dievs taisīja debesjumu un šķīra ūdeņus, kas bija zem debesjuma, no ūdeņiem, kas bija virs debesjuma, – un tā ir.


text:
Un Dievs teica: “Lai visi ūdeņi zem debesīm saplūst vienuviet, ka top redzama sauszeme!” – un tā ir.


text:
Un Dievs nosauca sauszemi par zemi, bet ūdeņu saplūdumu viņš nosauca par jūrām, un Dievs redzēja, ka tā labi.


text:
Un Dievs teica: “Lai uz zemes sazaļo augi – stādi, kas briedina sēklu, un augļu koki, kas nes augļus, kam ir sēkla, katrs pēc sava veida, lai ir uz zemes.” Un tā ir.


text:
Un zeme deva augus – stādus, kas briedina sēklu, katru pēc sava veida, un kokus, kas nes augļus, kuros ir sēkla, katru pēc sava veida, un Dievs redzēja, ka tā labi.


text:
Un Dievs teica: “Lai debesjumā top gaismekļi, lai tie nošķir dienu no nakts, lai tie ir zīmes, kas rāda laiku mijas, dienas un gadus,


text:
Un Dievs taisīja divus lielus gaismekļus – lielāko gaismekli, lai valda pār dienu, un mazāko gaismekli, lai valda pār nakti, – un zvaigznes.


text:
Un Dievs radīja lielus zvērus un visādas dzīvas būtnes, kas rāpo un mudž ūdenī, katru pēc sava veida, un visus spārnainus putnus, katru pēc sava veida, un Dievs redzēja, ka tā labi.


text:
Un Dievs svētīja viņus, sacīdams: “Augļojieties un vairojieties, un piepildiet ūdeņus jūrās, bet putni lai vairojas uz zemes!”


text:
Un Dievs teica: “Lai rodas uz zemes dzīvas būtnes, katra pēc sava veida – lopi un rāpuļi, un zemes zvēri, katrs pēc sava veida!” Un tā ir.


text:
Un Dievs taisīja zemes zvērus, katru pēc sava veida, un lopus, katru pēc sava veida, un visus, kas rāpo pa zemi, katru pēc sava veida, un Dievs redzēja, ka tā labi.


text:
Un Dievs teica: “Taisīsim cilvēku pēc mūsu tēla, pēc mūsu līdzības, lai tas valda pār zivīm jūrā un pār putniem debesīs, un pār lopiem, un pār visu zemi, un pār visiem rāpuļiem, kas rāpo pa zemi!”


text:
Un Dievs radīja cilvēku pēc sava tēla, pēc Dieva tēla viņš radīja to – vīrieti un sievieti viņš radīja!


text:
Un Dievs viņus svētīja un teica: “Augļojieties un vairojieties, piepildiet zemi un pakļaujiet to – valdiet pār zivīm jūrā un putniem debesīs, pār visu, kas dzīvs un rāpo pa zemi!”


text:
Un Dievs teica: “Redzi, es jums dodu visus stādus, kas briedina sēklu, kas ir uz visas zemes, un visus kokus, kuru augļi briedina sēklu, – tie ir jūsu ēdamais!


text:
Un visiem zemes zvēriem un debesu putniem, un visiem, kas rāpo pa zemi, kam dzīvības elpa, lai ir par barību visādi zaļoksni stādi!” Un tā ir.


text:
Un Dievs redzēja visu, ko bija darījis, un, redzi, tas bija ļoti labi! Un bija vakars, un bija rīts – sestā diena.


text:
Un septītajā dienā Dievs pabeidza savu darbu, ko bija darījis, un septītajā dienā viņš mitējās no visa sava darba, ko bija darījis.


text:
Un septīto dienu Dievs svētīja un darīja to svētu, jo tajā dienā viņš mitējās no visa sava darba, ko bija darījis radīdams.


text:
Šīs ir debesu un zemes paaudzes dienā, kad tās tika radītas. Kad Kungs Dievs taisīja zemi un debesis,


text:
uz zemes vēl nebija nekādu lauka krūmāju, un lauka stādi vēl nebija sazēluši, jo Kungs Dievs vēl nebija licis līt pār zemi, un vēl nebija cilvēka, kas zemi apstrādātu.


text:
Un Kungs Dievs izveidoja no zemes pīšļiem cilvēku un iepūta viņa nāsīs dzīvības dvašu, un cilvēks kļuva par dzīvu būtni.


text:
Un Kungs Dievs audzēja no zemes visus kokus, kas tīkami skatam un labi ēšanai, un dārza vidū – bija dzīvības koks un laba un ļauna atzīšanas koks.


text:
Un Kungs Dievs veidoja no zemes visādus lauka zvērus un visādus debesu putnus un deva tos cilvēkam, lai redzētu, kā viņš tos nosauks. Kā cilvēks nosauca dzīvās būtnes, tāds bija to vārds.


text:
Un cilvēks deva vārdus visiem lopiem un debesu putniem, un visiem lauka zvēriem, bet nebija cilvēkam palīga, kas būtu tam līdzās.


text:
Tad Kungs Dievs lika, lai dziļš miegs krīt pār cilvēku, un tas iemiga, tad viņš ņēma vienu viņa ribu un to vietu aizdarīja ar miesu.


text:
Un no ribas, ko viņš bija ņēmis no cilvēka, Kungs Dievs darināja sievieti un atveda viņu pie cilvēka.


text:
Un cilvēks teica: “Šī ir kauls no mana kaula un miesa no manas miesas! Tāpēc lai to sauc par sievu, jo no vīra tā ņemta!


text:
Bet čūska bija vismanīgākā no visiem lauka zvēriem, kurus Kungs Dievs bija taisījis, un viņa teica sievai: “Vai tiešām Dievs sacīja: no visiem dārza kokiem jūs nevarat ēst?”


text:
bet par tā koka augļiem, kas dārza vidū, Dievs sacīja: neēdiet no tā un neaiztieciet to, citādi mirsiet!”


text:
jo Dievs zina, ka tai dienā, kad jūs no tā ēdīsiet, jūsu acis atvērsies un jūs būsiet kā Dievs, zināsiet, kas labs un kas ļauns!”


text:
Un sieva redzēja, ka tas koks ir labs, lai ēstu, ka tīkams acīm un kārojams prātam, un viņa ņēma tā augli un ēda, un deva arī savam vīram, kas bija kopā ar viņu, un viņš ēda.


text:
Un abiem atdarījās acis, un nu viņi zināja, ka ir kaili, un viņi sašuva vīģu lapas un uztaisīja sev gurnautus.


text:
Un dienas vēsumā viņi dzirdēja, ka dārzā skan Kunga Dieva balss. Un cilvēks un sieva paslēpās no Kunga Dieva dārzā starp kokiem.


text:
Un viņš teica: “Kas tev pastāstīja, ka tu esi kails? Vai tu ēdi no tā koka, par ko es tev pavēlēju – neēd no tā?!”


text:
Un Kungs Dievs teica sievai: “Ko tu esi izdarījusi!” Un sieva teica: “Čūska mani pievīla, un es ēdu!”


text:
Un Kungs Dievs teica čūskai: “Tāpēc ka tu to darīji, tu esi nolādēta starp visiem lopiem un starp visiem lauka zvēriem! Uz vēdera tu līdīsi un rīsi pīšļus visas dienas, kamēr dzīvosi!


text:
Un es celšu ienaidu starp tevi un sievu, starp tavu pēcnācēju un viņas pēcnācēju! – viņš tev sadragās galvu, bet tu viņam sadzelsi papēdi!”


text:
Un sievai viņš teica: “Vairot es vairošu tev grūtumu, kad tu būsi grūta, mokās tu radīsi dēlus, savu vīru tu kārosi, bet viņš valdīs pār tevi!”


text:
Un cilvēkam viņš teica: “Tāpēc ka tu paklausīji savas sievas balsij un ēdi no koka, par ko es tev pavēlēju: neēd no tā! – nolādēta lai tevis dēļ zeme, mokās tu no tās ēdīsi visas dienas, kamēr dzīvosi!


text:
Sava vaiga sviedros tu ēdīsi maizi, līdz tu atgriezīsies zemē, no kuras tu esi ņemts, jo pīslis tu esi, un pīšļos tu atgriezīsies!”


text:
Un Kungs Dievs teica: “Redzi, cilvēks ir kļuvis kā viens no mums, zina, kas labs un kas ļauns! Un tagad, ka viņš vēl neizstiepj roku, lai ņemtu arī no dzīvības koka un ēstu un dzīvotu mūžam!” –


text:
Un viņš padzina cilvēku un uz austrumiem no Ēdenes dārza iemitināja ķerubus ar atvāztiem liesmojošiem zobeniem, lai sargā ceļu uz dzīvības koku.


text:
Un Ādams atzina Ievu, savu sievu, un viņa kļuva grūta un dzemdēja Kainu. Viņa teica: “Ar Kunga palīgu dabūju dēlu!”


text:
Un Ābels, arī viņš nesa no savu avju pirmdzimtajiem un to treknuma, un Kungs uzlūkoja Ābelu un viņa upurdāvanu.


text:
Vai tu nebūtu uzlūkots, ja būtu darījis labi? Un ja slikti tu dari – grēks pie durvīm apmeties, tas tevi iekāros, bet tev pār to jāvalda!”


text:
Un Kains teica savam brālim Ābelam: “Ejam uz lauka!” Un Kains cēlās pret Ābelu, savu brāli, un nokāva viņu.


text:
Un Kungs teica Kainam: “Kur Ābels, tavs brālis?” Un viņš teica: “Es nezinu! Vai es – sava brāļa sargs?”


text:
Un tagad – lai tu nolādēts uz zemes, kas atpleta savu muti, lai no tavas rokas ņemtu tava brāļa asinis!


text:
Re, šodien tu esi mani padzinis projām no zemes, nu es paslēpšos no tava vaiga un būšu staigulis un klaidonis uz zemes, un katrs, kas mani atradīs, tas mani nokaus!”


text:
Un Kungs viņam teica: “Nē! Katram, kas nokaus Kainu, tiks septiņkārt atriebts!” Un Kungs uzlika Kainam zīmi, lai tas, kas viņu atrod, viņu nenokauj.


text:
Un Kains atzina savu sievu, un viņa kļuva grūta un dzemdēja Hanohu. Viņš uzcēla pilsētu un nosauca to sava dēla vārdā – Hanoha.


text:
Un Hanoham dzima Īrāds, un Īrāds bija Mehūjaēla tēvs, un Mehūjaēls bija Metušaēla tēvs, un Metušaēls bija Lemeha tēvs.


text:
Un Cilla, arī viņa dzemdēja – Tubāl-Kainu, viņš bija kalējs, apstrādāja varu un dzelzi, un Naama bija Tubāl-Kaina māsa.


text:
Un Lemehs teica savām sievām: “Āda un Cilla, klausieties manu balsi, Lemeha sievas, klausieties, ko es saku, jo vīru es kauju par rētu un zēnu – par brūci!


text:
Un Ādams atkal atzina savu sievu, un viņa dzemdēja dēlu un nosauca viņu par Šētu, jo: “Dievs deva man citu pēcnācēju Ābela vietā, jo viņu nokāva Kains!”


text:
Un Šētam, arī viņam dzima dēls, un viņš nosauca tā vārdu: Enošs. – Tolaik sāka piesaukt Kunga vārdu.


text:
vīrieti un sievieti viņš radīja, un viņš svētīja viņus un nosauca tos par cilvēkiem, kad tie tika radīti.


text:
Ādams dzīvoja simts trīsdesmit gadu un kļuva tēvs dēlam pēc viņa līdzības, pēc viņa tēla, un nosauca viņa vārdu: Šēts.


text:
Pēc Lemeha dzimšanas Metušelahs dzīvoja septiņi simti astoņdesmit divus gadus, un viņam bija dēli un meitas.


text:
Viņš nosauca viņa vārdu: Noa, sacīdams: “Šis mūs remdēs no darba un mūsu roku pūlēm zemē, ko Kungs ir nolādējis!”


text:
Pēc Noas dzimšanas Lemehs dzīvoja pieci simti deviņdesmit piecus gadus, un viņam bija dēli un meitas.


text:
Dieva dēli redzēja, ka cilvēka meitas ir jo labas, un viņi no tām ņēma sev sievas – kuru vien vēlējās.


text:
Un Kungs teica: “Lai mans Gars nevalda cilvēkā uz mūžiem, jo viņš ir tikai miesa! Lai viņa dienas ir simts divdesmit gadi!”


text:
Tajās dienās uz zemes bija milži, pēc tam kad Dieva dēli bija nākuši pie sievām un tos dzemdinājuši, – tie bija varoņi, kopš senatnes vīri ar vārdu!


text:
Un Kungs redzēja, ka pieaug cilvēka ļaunums uz zemes un viss, ko viņš veidojis, ik dienu savā sirdī domā tik ļaunu!


text:
Un Kungs teica: “Es noslaucīšu no zemes virsas cilvēku, ko es radīju, – no cilvēka līdz lopam, līdz rāpulim, līdz debesu putnam! Man ir žēl, ka es tos radīju!”


text:
Dievs uzlūkoja zemi, un, redzi, tā bija izvirtusi! – jo visa miesa savu dzīvi uz zemes bija darījusi izvirtušu.


text:
Un Dievs teica Noam: “Visai miesai pienācis gals manā priekšā, jo viņu dēļ zeme tapusi pilna varasdarbu, un, redzi, es viņus izdeldēšu kopā ar zemi!


text:
Taisi sev šķirstu no sveķaina koka, taisi kambarus šķirstā un nosveķo to no iekšpuses un ārpuses ar sveķiem!


text:
Taisi to tā – lai šķirsts ir trīs simti elkoņus garš, piecdesmit elkoņus plats un trīsdesmit elkoņus augsts.


text:
Šķirsta jumtu augšpusē pacel elkoņa augstumā un ieliec šķirsta sānos durvis. Taisi tam apakšējo, vidējo un augšējo klāju!


text:
Un es, redzi, – es likšu, lai pār zemi nāk ūdensplūdi, lai apakš debesīm izdeldē visu miesu, kurā ir dzīvības dvaša! Izmirs viss, kas uz zemes!


text:
Ar tevi es celšu savu derību, tu ej šķirstā – tu, tavi dēli, tava sieva un tavu dēlu sievas kopā ar tevi!


text:
No debesu putniem – katru pēc sava veida, no lopiem – katru pēc sava veida, un no visiem, kas rāpo pa zemi, – katru pēc sava veida, – pa divi no katra lai nāk tev līdzi, lai dzīvo!


text:
Un Kungs teica Noam: “Ej kopā ar visu savu namu šķirstā, jo tevi es redzēju šajā paaudzē taisnu manā priekšā!


text:
Ņem septiņus pārus no visiem šķīstajiem lopiem – tēviņus un mātītes, bet no lopiem, kas nav šķīsti, pāri – tēviņu un mātīti.


text:
Arī no debesu putniem ņem septiņus pārus – tēviņus un mātītes, lai viņu pēcnācēji mīt pār visu zemi!


text:
Jo pēc septiņām dienām es likšu līt pār zemi četrdesmit dienas un četrdesmit naktis! – un es noslaucīšu no zemes virsas ik būtni, ko esmu taisījis!”


text:
No visiem šķīstajiem lopiem un no visiem lopiem, kas nebija šķīsti, no visiem putniem un no visiem, kas rāpo pa zemi, –


text:
Noas dzīves seši simtajā gadā, otrajā mēnesī, mēneša septiņpadsmitajā dienā – tanī dienā pāršķēlās visi dziļūdens avoti un atvērās debesu logi.


text:
Tanī pašā dienā Noa un Šēms, Hāms un Jafets, Noas dēli, un Noas sieva, un trīs viņa dēlu sievas iegāja šķirstā –


text:
viņi paši un visi zvēri – katrs pēc sava veida, un visi lopi – katrs pēc sava veida, un visi rāpuļi, kas rāpo pa zemi, – katrs pēc sava veida, un visi putni, katrs pēc sava veida, un visādi spārnaiņi!


text:
Ūdensplūdi pār zemi bija četrdesmit dienas, un ūdeņi vairojās un cēla šķirstu, un tas pacēlās virs zemes.


text:
Un iznīka visa miesa, kas kustēja pa zemi, – putni un lopi, un visas radības, kas mudžēja uz zemes, un visi cilvēki –


text:
Viņš aizslaucīja ik būtni, kas bija uz zemes virsas, – no cilvēka līdz lopam, līdz rāpulim, līdz debesu putnam, – tie tika noslaucīti no zemes, un palika tikai Noa un tie, kas kopā ar viņu šķirstā.<br/> šķirstā.


text:
Un Dievs atcerējās Nou un visus zvērus un lopus, kas bija ar viņu šķirstā, un Dievs lika, lai pār zemi pūš vējš, un ūdeņi nokritās.


text:
Un ūdeņi atkāpās un kritās līdz desmitajam mēnesim. Desmitā mēneša pirmajā dienā kļuva redzamas kalnu virsotnes.


text:
Un viņš sūtīja kraukli, un tas aizlidoja – aizlidoja un atgriezās, jo no zemes nebija nosusējuši ūdeņi.


text:
Bet balodis neatrada vietu, kur nosēsties, un atgriezās pie viņa šķirstā, jo ūdeņi vēl bija pār visu zemes virsu. Viņš pastiepa roku, paņēma to un ielika atpakaļ šķirstā.


text:
Un balodis atgriezās pie viņa pret vakaru, un redzi – tam knābī tikko plūkta olīvu lapa! Tā Noa uzzināja, ka uz zemes virsas ūdeņi gājuši mazumā.


text:
Un seši simti pirmajā gadā, pirmā mēneša pirmajā dienā nosusa ūdeņi virs zemes, un Noa noņēma šķirsta pārsegu, paskatījās, un redzi – zemes virsa bija sausa!


text:
Un izved sev līdzi visus dzīvniekus, kas ir ar tevi, – putnus, lopus un rāpuļus, kas rāpo pa zemi, lai tie mudž uz zemes un augļojas un vairojas uz zemes!”


text:
Un Noa uzbūvēja altāri Kungam un ņēma no katra šķīsta lopa un no katra šķīsta putna un upurēja uz altāra sadedzināmos upurus.


text:
Un Kungs saoda tīkamo smaržu un teica savā sirdī: “Es vairs nenolādēšu zemi cilvēka dēļ, jo cilvēka sirds domas ir ļaunas kopš viņa jaunības, un es vairs neapkaušu katru dzīvu būtni, kā es to darīju!


text:
Visas zemes dienas vairs nemitēsies sēja un pļauja, aukstums un karstums, vasara un ziema, diena un nakts!”


text:
Un lai pār visiem zemes zvēriem, pār visiem debesu putniem, pār visiem, kas rāpo pa zemi, un pār zivīm jūrā nāk bailes un bijāšana no jums – tie ir atdoti jūsu rokās!


text:
Taču par jūsu asinīm, par jūsu dzīvību es atprasīšu no katra zvēra un cilvēka, no ikviena es atprasīšu cilvēka dzīvību!


text:
un ar katru dzīvu dvēseli, kas ar jums, – ar putniem, ar lopiem, ar visiem zemes zvēriem – ar visiem, kas iznāca no šķirsta, visiem, kas vien virs zemes dzīvo!


text:
Es celšu ar jums savu derību, un visa miesa vairs netiks iznīdēta ūdensplūdos, un vairs nebūs plūdu, kas izposta zemi!”


text:
Un Dievs teica: “Šī ir derības zīme, ko uz mūžīgām paaudzēm es lieku starp sevi un jums un starp katru dzīvu dvēseli, kas ir ar jums!


text:
Un es atcerēšos savu derību, kas starp mani un jums un starp visām dzīvām dvēselēm visā miesā, un nebūs vairs ūdensplūdu, kas izposta visu miesu!


text:
Kad būs mākonī loks, es to uzlūkošu, lai atcerētos mūžīgo derību – starp Dievu un katru dzīvu dvēseli visā miesā, kas uz zemes!”


text:
Un Dievs teica Noam: “Šī ir derības zīme, ko esmu cēlis starp sevi un starp visu miesu, kas uz zemes.”


text:
Bet Šēms un Jafets paņēma drānas, abi uzlika tās uz pleciem, iegāja atmuguriski un apsedza sava tēva kailumu – viņu sejas bija aizgrieztas projām, un sava tēva kailumu viņi neredzēja.


text:
Viņš Kunga priekšā bija spēkavīrs un mednieks, tādēļ saka: “Spēkavīrs un mednieks Kunga priekšā kā Nimrods!”


text:
Kanaāniešu robežas bija no Sidonas caur Gerāru līdz Gazai, caur Sodomu, Gomoru, Admu un Ceboīmu līdz Lešai.


text:
Un arī Šēmam tika dzemdināti dēli, arī viņš, jaunākais Jafeta brālis, bija tēvs visiem Ēbera dēliem.


text:
Ēberam tika dzemdināti divi dēli, pirmā vārds – Pelegs, jo viņa dienās tika dalīta zeme, bet viņa brāļa vārds ir Joktāns.


text:
Šīs ir Noas dēlu dzimtas, pēc viņu paaudzēm – viņu tautās. No šiem pēc plūdiem uz zemes radās visas tautas.


text:
Un viņi teica viens otram: “Iesim, veidosim ķieģeļus un apdedzināsim tos ugunī!” Un ķieģeļi tiem bija par akmeņiem un zemes piķis par javu.


text:
Un viņi teica: “Iesim, celsim pilsētu un torni – tā virsotne lai ir debesīs! Darīsim sev vārdu, lai netiekam izklīdināti pa visu zemes virsu!”


text:
Un Kungs teica: “Redzi, tie ir viena tauta, un tiem visiem viena valoda! Un tas ir tikai viņu darbu sākums! Tagad tiem nebūs nepiepildāms nekas, ko tie nodomājuši darīt!


text:
Tādēļ tās vārdu nosauca Bābele, jo tur Kungs sajauca visas zemes valodu, un no turienes Kungs izklīdināja viņus pa visu zemes virsu!


text:
Šīs ir Šēma paaudzes. Šēms bija simts gadu vecs, kad kļuva Arpahšada tēvs – divus gadus pēc ūdensplūdiem.


text:
Un Ābrams un Nāhors apņēma sev sievas, Ābrama sievas vārds bija Sāraja, un Nāhora sievas vārds – Milka, Hārāna meita, viņš bija tēvs Milkai un Jiskai.


text:
Un Terahs ņēma savu dēlu Ābramu un Latu, Hārāna dēlu, sava dēla dēlu, un savu vedeklu Sāraju, sava dēla Ābrama sievu, un viņi visi devās prom no kaldiešu Ūras, lai ietu uz Kanaāna zemi. Viņi aizgāja līdz Hārānai un apmetās tur.


text:
Un Kungs teica Ābramam: “Ej projām no savas zemes, no vietas, kur tu esi dzimis, no tēva nama, uz zemi, ko es tev rādīšu!


text:
Un es svētīšu tos, kuri svētī tevi, bet tos, kuri tevi lād, es nolādēšu, un tevī tiks svētītas visas dzimtas uz zemes!”


text:
Un Ābrams gāja, kā Kungs viņam teica, un Lats gāja kopā ar viņu. Kad viņi izgāja no Hārānas, Ābrams bija septiņdesmit piecus gadus vecs.


text:
Ābrams ņēma savu sievu Sāraju un savu brāļadēlu Latu, un visus krājumus, ko tie bija iekrājuši, un visus ļaudis, ko tie Hārānā bija guvuši, un viņi devās ceļā uz Kanaāna zemi, un viņi nonāca Kanaāna zemē.


text:
Un Kungs parādījās Ābramam un teica: “Šo zemi es došu taviem pēcnācējiem!” Un viņš uzcēla tur altāri Kungam, kas viņam bija parādījies.


text:
No turienes viņš devās tālāk, uz kalnu austrumos no Bēteles, un izpleta tur savu telti – Bētelei no rietumiem un Ajai no austrumiem, un tur viņš uzcēla Kungam altāri un piesauca Kunga vārdu.


text:
Un, kad viņš taisījās ieiet Ēģiptē, viņš teica savai sievai Sārajai: “Redzi nu, es zinu, ka tu, sieva, esi skaista no skata,


text:
un, kad ēģiptieši tevi redzēs, tie teiks: tā ir viņa sieva! – mani tie nokaus, bet tevi paturēs dzīvu!


text:
Un viņš bija labs pret Ābramu viņas dēļ, un viņam tika avis un vērši, un ēzeļi, un kalpi, un meitas, un ēzeļmātes un kamieļi!


text:
Un faraons pasauca Ābramu un teica: “Kas tas ir, ko tu man izdarīji? Kāpēc tu man neteici, ka viņa ir tava sieva?


text:
Kāpēc tu teici: viņa ir mana māsa? – un es viņu ņēmu sev par sievu. Un tagad – še, tava sieva, ņem un ej!”


text:
Un Ābrams aizgāja no Ēģiptes uz Negebu – viņš un viņa sieva ar visu, kas viņam bija, un Lats kopā ar viņu.


text:
Un viņš klejodams devās no Negebas līdz Bētelei, līdz tai vietai, kur sākumā bija viņa telts, starp Bēteli un Aju,


text:
Bet zeme viņus nevarēja uzturēt, ka viņi apmestos tur abi kopā, jo viņu mantība bija liela, un viņi nevarēja tur apmesties kopā.


text:
Un starp Ābrama ganāmpulka ganiem un Lata ganāmpulka ganiem bija strīds. Tolaik tai zemē dzīvoja kanaānieši un perizieši.


text:
Un Ābrams teica Latam: “Lai nav strīdu starp mani un tevi, starp maniem ganiem un taviem ganiem – jo mēs taču esam brāļi!


text:
Vai tavā priekšā nav visa zeme? Nošķiries jel no manis – ja tu iesi pa kreisi, es iešu pa labi, un, ja tu iesi pa labi, es iešu pa kreisi!”


text:
Un Lats pacēla acis un uzlūkoja visu Jardānas ieleju – pirms Kungs bija nopostījis Sodomu un Gomoru, tā bija ūdens dzirdināta kā Kunga dārzs, kā Ēģiptes zeme uz Coaras pusi!


text:
Lats izvēlējās sev visu Jardānas ieleju, un Lats klejoja uz austrumiem, un viņi nošķīrās viens no otra.


text:
Un Kungs teica Ābramam, kad Lats bija no viņa nošķīries: “Pacel savas acis un paskaties no tās vietas, kur tu esi, uz ziemeļiem un uz dienvidiem, uz austrumiem un uz rietumiem!


text:
Es došu tev tik pēcnācēju, cik putekļu uz zemes – ja kāds var saskaitīt zemes putekļus, tas varēs saskaitīt arī tavus pēcnācējus!


text:
Un Ābrams nojauca teltis, gāja un apmetās pie Mamres ozoliem, kas ir Hebronā, un uzcēla tur Kungam altāri.


text:
Tas notika Šināras ķēniņa Amrāfela, Ellāsāras ķēniņa Arjoha, Ēlāmas ķēniņa Kedarlaomera un Gojīmas ķēniņa Tidāla dienās.


text:
Viņi karoja ar Sodomas ķēniņu Beru, Gomoras ķēniņu Biršu, Admas ķēniņu Šinābu, Ceboīmas ķēniņu Šemēberu un Belas, tas ir, Coaras ķēniņu.


text:
Četrpadsmitajā gadā nāca Kedarlaomers un tie ķēniņi, kas bija ar viņu, un sakāva refāiešus Aštārot-Karnaimā un zuziešus Hāmā, un emiešus Kirjataimas ielejā,


text:
Un viņi atgriezās un atnāca līdz Ēn-Mišpatai – tā ir Kādēša, un tur nopostīja visus amālēkiešu laukus, kā arī sakāva amoriešus, kuri mita Hacecon-Tāmārā.


text:
Un izgāja Sodomas ķēniņš un Gomoras ķēniņš, un Admas ķēniņš, un Ceboīmas ķēniņš, un Belas ķēniņš – tā ir Coara, un Sidīmas ielejā viņi nostājās karam


text:
ar Ēlāmas ķēniņu Kedarlaomeru un Gojīmas ķēniņu Tidālu, un Šināras ķēniņu Amrāfelu, un Ellāsāras ķēniņu Arjohu – četri ķēniņi pret pieciem!


text:
Bet Sidīmas ielejā bija akas, piķa akas! Kad Sodomas un Gomoras ķēniņi bēga, daži iekrita tajās, bet citi aizbēga kalnos!


text:
Un nāca bēgļi un pastāstīja to ebrejam Ābramam – viņš mita pie amoriešu Eškola un Ānēra brāļa Mamres ozoliem; viņi bija derībā ar Ābramu.


text:
Ābrams, padzirdējis, ka viņa brālis ir sagūstīts, sasauca savas saimes vīrus, kas dzimuši viņa namā, – trīs simti astoņpadsmit vīrus, un dzinās līdz Dānam.


text:
Un viņš uzbruka tiem naktī – viņš un viņa vergi, sakāva tos un vajāja līdz Hobai, kas ziemeļos no Damaskas.


text:
Un viņam pretī iznāca Sodomas ķēniņš – kad viņš pārnāca sakāvis Kedarlaomeru un ķēniņus, kas bija kopā ar viņu Šāves ielejā – tā ir ķēniņu ieleja.


text:
un slavēts visaugstais Dievs, kas tavus ienaidniekus nodevis tavā rokā!” Un viņš deva tam desmito daļu no visa.


text:
Ābrams atbildēja Sodomas ķēniņam: “Es paceļu savu roku pret Kungu, visaugsto Dievu, debess un zemes radītāju,


text:
ka neņemšu no tevis nedz auklu, nedz sandaļu siksnu, neko, kas tev pieder! Un tu nevarēsi sacīt: “Es Ābramu esmu darījis bagātu!”


text:
Es paņemu vien tik, cik apēda jaunekļi, un to vīru daļu, kuri gāja kopā ar mani! Ānērs, Eškols un Mamre – viņi lai ņem savu daļu!”


text:
Pēc visa tā Ābramam redzējumā nāca Kunga vārds: “Nebīsties Ābram, es – tavs vairogs, tava alga jo liela!”


text:
Un Ābrams teica: “Kungs Dievs! Ko tu man dosi?! Es esmu bez bērniem, un manu īpašumu mantos damaskietis Elīezers!”


text:
Ābrams teica: “Redzi! Tu man neesi devis pēcnācēju, un, redzi, manā namā dzimis vergs nu būs mans mantinieks!”


text:
Un, redzi, Kunga vārds viņam: “Šis nebūs tavs mantinieks, bet gan tas, kas no tevis paša nācis, – tas būs tavs mantinieks!”


text:
Viņš to izveda laukā un teica: “Palūkojies debesīs un skaiti zvaigznes! Vai vari tās saskaitīt?” Un viņš tam teica: “Tik tev būs pēcnācēju!”


text:
Un viņš teica tam: “Es esmu Kungs, kurš tevi izveda no kaldiešu Ūras, lai tev dotu šo zemi par īpašumu!”


text:
Un viņš tam teica: “Ņem man trīsgadīgu teli un trīsgadīgu kazu, un trīsgadīgu aunu, un dūju, un balodi!”


text:
Un tas ņēma viņam šo visu, pārgrieza tos vidū uz pusēm un salika gabalus kopā, bet putnus viņš nepārgrieza.


text:
Un viņš teica Ābramam: “Lai tu zināt zini, ka tavi pēcnācēji mitīs zemē, kas tiem nepieder, – viņi vergos un tiks apspiesti četri simti gadus!


text:
Bet pēc tam es tiesāšu arī to tautu, kurai viņi būs vergojuši, – kad tie ar savu lielo mantību būs aizgājuši prom!


text:
Un ceturtajā paaudzē viņi atgriezīsies uz šejieni, jo amoriešu vaina vēl nav piepildīta līdz šim laikam!”


text:
Un saule bija norietējusi, un bija dziļa tumsība, un, redzi, krāsns kūpēja, un starp gaļas gabaliem lodāja uguns!


text:
Todien Kungs slēdza ar Ābramu derību, sacīdams: “Šo zemi es dodu taviem pēcnācējiem – no Ēģiptes upes līdz lielajai Eifrātas upei!


text:
Un Sāraja teica Ābramam: “Redzi, nu! Kungs man liedzis dzemdēt! Ej taču pie manas kalpones, varbūt es varu dabūt bērnu no viņas!” Un Ābrams paklausīja Sāraju.


text:
Sāraja, Ābrama sieva, ņēma savu kalponi ēģiptieti Hāgari – pēc tam kad Ābrams desmit gadus bija dzīvojis Kanaānas zemē –, un viņa deva to savam vīram Ābramam par sievu.


text:
Un viņš gāja pie Hāgares, un viņa tapa grūta. Kad viņa redzēja, ka tapusi grūta, viņas kundze tai šķita nevērta.


text:
Un Sāraja teica Ābramam: “Tu man esi nodarījis pārestību – es devu savu kalponi starp taviem gurniem, un, kad viņa redzēja, ka ir grūta, tad es viņai kļuvu nevērta! Lai iztiesā Kungs starp mani un tevi!”


text:
Un Ābrams teica Sārajai: “Še tava kalpone tavā rokā, dari viņai, kā tev tīk!” Sāraja viņu pazemoja, un tā no viņas aizbēga.


text:
Un viņš teica: “Hāgare, Sārajas kalpone, no kurienes tu nāc un kurp tu ej?” Viņa teica: “Es bēgu no savas kundzes Sārajas!”


text:
Un Kunga eņģelis viņai teica: “Vairot es vairošu tavus pēcnācējus, un viņus nevarēs saskaitīt – tik daudz to būs!”


text:
Un Kunga eņģelis viņai teica: “Redzi, tu esi grūta, un tu dzemdēsi dēlu, un tu nosauksi viņu vārdā Ismaēls, jo Kungs tavas ciešanas uzklausījis!


text:
Un viņš būs cilvēks kā mežēzelis! Viņa roka – pret visiem, un visu roka pret viņu, un visiem saviem brāļiem viņš iepretī mitīs!”


text:
Un Kungu, kas uz viņu bija runājis, viņa nosauca vārdā: tu – mana redzējuma Dievs, jo viņa teica: “Vai tad ne šeit es redzēju to, kas redz mani?”


text:
Un Hāgare dzemdēja Ābramam dēlu, un Ābrams savu dēlu, kuru viņam bija dzemdējusi Hāgare, nosauca vārdā Ismaēls.


text:
Kad Ābrams bija deviņdesmit deviņus gadus vecs, Ābramam parādījās Kungs un teica: “Es esmu visvarenais Dievs, staigā manā priekšā un esi nevainojams.


text:
Un tavu vārdu vairs nesauks Ābrams, bet tavs vārds būs – Ābrahāms, jo es tevi darīšu par tēvu daudzām tautām!


text:
Es tevi darīšu auglīgu daudzuma daudzumā, es darīšu tevi par daudzām tautām, un no tevis celsies ķēniņi!


text:
Un es celšu savu derību starp sevi un tevi, un starp taviem pēcnācējiem pēc tevis viņu paaudzēs – mūžīgu derību, lai es būtu par Dievu tev un taviem pēcnācējiem pēc tevis!


text:
Es došu tev un taviem pēcnācējiem pēc tevis zemi, kurā tu mīti, – visu Kanaāna zemi par mūžīgu īpašumu, un es būšu viņiem par Dievu!”


text:
Šī ir mana derība, kas jums jāsarga starp mani un starp jums, un jūsu pēcnācējiem pēc jums – ikviens vīrs jūsu vidū lai tiek apgraizīts!


text:
Ikviens no jums lai tiek apgraizīts astoņu dienu vecumā – ik vīrs jūsu paaudzēs, vai tas ir mājās dzimis vai par sudrabu pirkts no kādiem svešiniekiem, kas nav jūsu dzimuma!


text:
Apgraizīt lai apgraiza to, kas dzimis tavā namā un kas pirkts par tavu naudu, un mana derība būs jums pie miesas par mūžīgu derību!


text:
Neapgraizīts vīrs, kura priekšāda nav apgraizīta, – tā dvēsele tiek atrauta no savas tautas, tāds ir lauzis manu derību!”


text:
Un Dievs teica Ābrahāmam: “Sāraju, savu sievu, tu vairs nesauksi vārdā Sāraja, jo nu viņas vārds būs Sāra!


text:
Un es svētīšu viņu un pat došu tev dēlu no viņas, un es svētīšu viņu, un no viņas celsies daudzas tautas, un tautu ķēniņi celsies no viņas!”


text:
Un Ābrahāms krita uz sava vaiga, smējās un teica savā sirdī: “Vai lai simts gadu vecam vēl dzimst bērni, un vai lai Sāra vēl dzemdē – deviņdesmit gadu veca?!”


text:
Dievs teica: “Bet taču Sāra, tava sieva, dzemdēs tev dēlu, un tu nosauksi viņu vārdā Īzaks, un es celšu savu derību ar viņu par mūžīgu derību viņa pēcnācējiem pēc viņa!


text:
Un par Ismaēlu es tevi dzirdēju – redzi, viņu es svētīšu un darīšu auglīgu, un vairošu viņu daudzuma daudzumā, viņš būs tēvs divpadsmit vadoņiem, un es darīšu viņu par lielu tautu!


text:
Un Ābrahāms ņēma savu dēlu Ismaēlu un visus, kas dzimuši viņa namā, un visus, kas pirkti par viņa naudu, – visus Ābrahāma nama vīrus, un viņš apgraizīja viņu priekšādas vēl tai pašā dienā, kā Dievs viņam bija teicis.


text:
Un visi viņa nama vīri – gan namā dzimuši, gan par naudu no svešiem pirkti – tika apgraizīti kopā ar viņu.


text:
Viņš pacēla savas acis, paskatījās, un, redzi, tur priekšā stāvēja trīs vīri, un viņš tos ieraudzīja, skrēja tiem pretī no telts ejas un klanījās līdz zemei.


text:
Bet es ņemšu klaipu maizes – stiprinieties, un pēc tam varat doties tālāk – dariet, kā pie sava kalpa iegriezdamies!” Un viņi teica: “Dari, kā teici!”


text:
Un Ābrahāms steidzās teltī pie Sāras un teica: “Ātri ņem trīs mērus smalka maluma miltu, mīci un sacep plāceņus!”


text:
Un Ābrahāms skrēja pie ganāmpulka, paņēma teļu, mīkstu un labu, un deva to puisim, un tas steidza to gatavot.


text:
Un viņš ņēma krējumu un pienu, un teļu, kas sagatavots, un lika visu tiem priekšā – viņš stāvēja kopā ar tiem zem koka, un tie ēda.


text:
Tad viens teica: “Es noteikti atkal nākšu pie tevis ap pavasara laiku, un, redzi, tavai sievai Sārai būs dēls!” Bet Sāra klausījās telts ejā, tā bija viņam aizmugurē.


text:
Un Kungs teica Ābrahāmam: “Kādēļ Sāra smējās, sacīdama: vai tad patiesi es dzemdēšu?! Es taču esmu par vecu!


text:
Un tie vīri devās tālāk no turienes un lūkojās uz Sodomas pusi, un Ābrahāms gāja kopā ar viņiem, lai pavadītu.


text:
Par viņu es zinu, ka viņš pavēlēs saviem dēliem un savam namam pēc viņa, un tie sargās Kunga ceļu un darīs tiesu un taisnību tādēļ, lai Kungs dotu Ābrahāmam to, ko viņam solījis!”


text:
Nolaidīšos jel un paraudzīšos, vai viņi visi dara tā, kā kliegšana pie manis nonākusi, – lai es zinātu.”


text:
Varbūt tur pilsētā ir piecdesmit taisnie – vai tiešām tu aizrausi un neapžēlosies piecdesmit taisno dēļ, kas tur ir?


text:
Lai tas ir tālu no tevis – nedari tā, nenonāvē taisno kopā ar ļaundari, lai nav taisnajam kā ļaundarim! Lai tas ir tālu no tevis! Vai visas zemes Soģis nebūs taisns?!”


text:
Un Kungs teica: “Ja es atradīšu visā Sodomas pilsētā piecdesmit taisnos, tad es viņu dēļ saudzēšu visu to vietu!”


text:
Ābrahāms atbildēja un teica: “Redzi nu! Es esmu ņēmies runāt ar Kungu, bet esmu tikai pīšļi un pelni!


text:
Varbūt līdz piecdesmit taisnajiem pietrūkst piecu, vai piecu dēļ tu izpostīsi visu pilsētu?” Un viņš teica: “Neizpostīšu, ja atradīšu tur četrdesmit piecus!”


text:
Un tas turpināja runāt ar viņu un teica: “Varbūt tur atradīsies četrdesmit!” Un viņš teica: “Es to nedarīšu četrdesmit dēļ!”


text:
Un tas teica: “Lai nedusmo Kungs, ka es runāju, – varbūt tur atrodas trīsdesmit!” Un viņš teica: “Es to nedarīšu, ja atradīšu tur trīsdesmit!”


text:
Un tas teica: “Redzi nu, es esmu uzdrīkstējies runāt ar Kungu – varbūt tur atrodas divdesmit!” Un viņš teica: “Nepostīšu divdesmit dēļ!”


text:
Un tas teica: “Lai nedusmo Kungs, ka runāju vēl šoreiz – varbūt tur atrodas desmit!” Un viņš teica: “Es nepostīšu desmit dēļ!”


text:
Un vakarā divi eņģeļi nāca uz Sodomu, bet Lats sēdēja Sodomas vārtos. Lats tos ieraudzīja, nāca tiem pretī un noliecās ar seju līdz zemei.


text:
Un viņš teica: “Klau, mani kungi, iegriezieties sava kalpa namā un palieciet pa nakti, mazgājiet savas kājas, celieties tik rīta agrumā un ejiet savu ceļu tālāk!” Bet tie teica: “Nē, mēs pārnakšņosim uz ielas!”


text:
Bet viņš uzstāja jo stipri, un tie iegriezās pie viņa un iegāja namā, un viņš tiem rīkoja dzīres un cepa plāceņus, un tie ēda.


text:
Pirms tie vēl bija likušies gulēt, tās pilsētas vīri, Sodomas vīri, apstāja māju – gan jauni, gan veci, visi ļaudis no malu malām.


text:
Un tie teica Latam: “Kur ir tie vīri, kas šonakt pie tevis atnākuši? Izved tos pie mums, un mēs tos iegūsim!”


text:
Re, man ir divas meitas, kas vīrieša nepazīst. Nu lieciet, lai jums izvedu viņas, un dariet tām, kā jums tīk, tik šiem vīriem neko nedariet, tik tiešām! – jo zem manas pajumtes tie ir nonākuši!”


text:
Bet viņi teica: “Taisies malā!” Viņi teica: “Vai šis nav nācis, lai apmestos te uz dzīvi?! Tagad šis te vēl spriedīs?! Mēs izdarīsim tev vēl vairāk ļauna nekā tiem!” Un viņi uzmācās tam vīram, Latam, un spiedās, lai uzlauztu durvis.


text:
Bet vīrus, kas bija nama durvīs, tie sita ar aklumu – no maza līdz lielam, un viņi taustījās uz vārtiem.


text:
Un tie vīri teica Latam: “Ved prom no šīs vietas visus, kas tev te vēl ir no taviem znotiem, taviem dēliem un tavām meitām, un visus, kas tev ir pilsētā,


text:
jo mēs nopostīsim šo vietu, tādēļ ka tās kliegšana ir jo liela Kunga priekšā – Kungs mūs ir sūtījis to nopostīt!”


text:
Un Lats gāja un teica saviem znotiem, kas grasījās precēt viņa meitas, un sacīja: “Celieties, dodieties prom no šīs vietas, jo Kungs šo pilsētu nopostīs!” Bet viņa znotiem šķita, ka viņš smejas.


text:
Kad svīda ausma, eņģeļi steidzināja Latu: “Celies, ņem savu sievu un abas meitas, kas te ir, ka netiec aizrauts šīs pilsētas vainas dēļ!”


text:
Bet viņš vilcinājās, un tie vīri sagrāba viņu aiz rokas un viņa sievu un abas viņa meitas aiz rokas, izveda viņu laukā un atstāja ārpus pilsētas, jo Kungs bija viņu pasaudzējis.


text:
Un, kad tie viņus bija izveduši laukā, tie teica: “Glāb savu dvēseli, neskaties atpakaļ un ielejā neapstājies! Glābies kalnos, ka netiec aizrauts!”


text:
Redzi – tavs kalps guva tavu vēlību, un tu vairoji savu žēlastību, ko tu darīji man, atstādams dzīvu manu dvēseli, bet es nevaru glābties kalnos! Ka mani neķer ļaunums un es nemirstu!


text:
Redzi, šī pilsēta ir gana tuvu, lai uz turieni bēgtu, un tā ir maza! Glābšos tur! Vai tā nav maza? Un mana dvēsele būs glābta!”


text:
Steidz glābties uz turieni, jo es nevaru ķerties pie lietas, kamēr tu neesi tur nonācis!” Tādēļ tās pilsētas vārdu nosauca Coara.


text:
Viņš apgrieza otrādi šīs pilsētas un visu ieleju – visus to pilsētu iemītniekus un augus, kas bija zemē.


text:
Viņš nolūkojās lejup uz Sodomu un Gomoru un uz visu ielejas zemes virsu, viņš paskatījās, un redzi – dūmi no zemes cēlās kā dzelzs lietuves dūmi!


text:
Kad Dievs bija nopostījis ielejas pilsētas, Dievs atcerējās Ābrahāmu un sūtīja Latu projām no postažas – kad viņš bija nopostījis pilsētas, kurās Lats dzīvoja.


text:
Lats aizgāja no Coaras un dzīvoja kalnos kopā ar abām meitām – jo viņš baidījās dzīvot Coarā un kopā ar abām meitām dzīvoja alā.


text:
Un pirmdzimtā teica jaunākajai: “Mūsu tēvs ir vecs, un uz zemes nav vīra, kas nāktu pie mums, kā pieņemts visur uz zemes.


text:
Un tonakt viņas piedzirdīja savu tēvu ar vīnu, un pirmdzimtā gāja un gulēja ar savu tēvu, bet viņš nemanīja, ne kā viņa gūlās, ne kā viņa cēlās.


text:
Un nākamajā rītā pirmdzimtā teica jaunākajai: “Re, vakarnakt es gulēju ar savu tēvu! Piedzirdām viņu arī šonakt ar vīnu, un ej tu un guli ar viņu – un mums būs pēcnācējs no mūsu tēva!”


text:
Un arī tonakt viņas piedzirdīja savu tēvu ar vīnu, un jaunākā gāja un gulēja ar savu tēvu, bet tas nemanīja, ne kā viņa gūlās, ne kā viņa cēlās.


text:
Un jaunākā, arī viņa dzemdēja dēlu un nosauca viņu vārdā Ben-Ammī – viņš ir amoniešu tēvs līdz šai dienai.


text:
Tur Ābrahāms par Sāru sacīja: “Viņa ir mana māsa.” Un Gerāras ķēniņš Abīmelehs sūtīja un paņēma Sāru.


text:
Un sapnī Dievs nāca pie Abīmeleha un viņam teica: “Redzi, tu mirsi tās sievas dēļ, kuru tu ņēmi, jo viņa ir cita vīra sieva!”


text:
Vai viņš pats man neteica: viņa ir mana māsa! – un viņa, pat viņa man teica: viņš ir mans brālis! – savas sirds šķīstībā un roku nevainībā es to darīju!”


text:
Un Dievs viņam sapnī teica: “Es taču zināju, ka tavas sirds šķīstībā tu to darīji, un es saudzēju – es pats! – tevi no grēkošanas pret mani, tādēļ es tev viņu neļāvu aizskart!


text:
Tagad atdod sievu vīram, jo viņš ir pravietis, un viņš lūgs par tevi, un tu paliksi dzīvs, bet, ja neatdosi, zini, ka tu mirtin mirsi, tu un visi, kas ar tevi!”


text:
Un Abīmelehs cēlās agri no rīta, pasauca savus kalpus un tiem to visu pastāstīja, un vīri nobijās ne pa jokam.


text:
Abīmelehs pasauca Ābrahāmu un viņam teica: “Ko tu mums izdarīji?! Ko es pret tevi esmu nogrēkojies, ka tu man un manai ķēniņvalstij uzsūtīji tik lielu grēku, – man tu esi darījis to, ko neklājas darīt!”


text:
Ābrahāms teica: “Es tikai domāju, ka šajā vietā nebīstas Dieva un ka tie mani nokaus manas sievas dēļ!


text:
Un patiesi – viņa ir mana māsa, mana tēva meita, taču ne manas mātes meita, un viņa kļuva mana sieva.


text:
Bija tā: kad Dievs lika man doties projām no mana tēva nama, es viņai teicu: šī ir laipnība, ko tu man vari darīt – katrā vietā, kur nonāksim, saki par mani: viņš ir mans brālis!”


text:
Tad Abīmelehs ņēma avis un vēršus, kalpus un kalpones un deva tos Ābrahāmam, un atdeva viņam Sāru, viņa sievu.


text:
Un Sārai viņš teica: “Redzi, tavam brālim es devu tūkstoti sudrabā, redzi, tas ir tavs, lai tas piesedz acis visiem, kas ir ar tevi, un tu būsi attaisnota.”


text:
Un Ābrahāms lūdza Dievu, un Dievs dziedēja Abīmelehu un viņa sievu, un viņa verdzenes, un viņas varēja dzemdēt,


text:
Un viņa sacīja: “Kurš būtu teicis Ābrahāmam: Sāra vēl zīdīs dēlus! Bet es viņam dzemdēju dēlu vecumā!”


text:
Un viņa teica Ābrahāmam: “Patriec šo kalponi kopā ar viņas dēlu, jo šīs kalpones dēls nemantos kopā ar manu dēlu Īzaku!”


text:
Un Dievs teica Ābrahāmam: “Nebēdā par zēnu un savu kalponi! Klausi visam, ko saka Sāra, tavi pēcnācēji nāks no Īzaka!


text:
Ābrahāms cēlās agri no rīta, ņēma maizi un ūdens maisu, iedeva Hāgarei, uzkrāva viņai plecos un kopā ar bērnu sūtīja viņu prom. Un viņa gāja un klīda pa Bēršebas tuksnesi.


text:
aizgāja un apsēdās viņam iepretim iztālēm, loka šāviena attālumā. Viņa sacīja: “Lai man nav jānoskatās sava bērna nāvē!” Viņa sēdēja tam iepretim, pacēla savu balsi un raudāja.


text:
Tad Dievs izdzirdēja zēna balsi, un Dieva eņģelis sauca uz Hāgari no debesīm un teica viņai: “Kas tev, Hāgare? Nebaidies, jo Dievs ir sadzirdējis zēna balsi, kur viņš ir!


text:
Un Dievs atvēra viņas acis, un viņa redzēja ūdens aku, gāja un piepildīja savu maisu ar ūdeni un deva zēnam dzert.


text:
Tajos laikos notika tā – Abīmelehs un Pīhols, viņa karaspēka pavēlnieks, teica Ābrahāmam: “Dievs ir ar tevi it visā, ko tu dari.


text:
Un tagad – zvēri man še pie Dieva, ka nekrāpsi mani un manus pēcnācējus, bet darīsi man un zemei, kur tu mīti, tikpat labi, kā es darīju tev!”


text:
Bet Abīmelehs teica: “Es nezinu, kas to ir izdarījis, un tu man arī neesi teicis, un līdz šai dienai es neko par to neesmu dzirdējis!”


text:
Bet viņš sacīja: “Tev jāņem no manis šie septiņi jēri, lai tu būtu man par liecinieku, ka es esmu izracis šo aku!”


text:
Bēršebā viņi noslēdza derību, un tad Abīmelehs un viņa karaspēka pavēlnieks Pīhols cēlās un atgriezās filistiešu zemē.


text:
Un viņš teica: “Ņem nu savu dēlu, savu vienīgo, kuru tu mīli, – Īzaku, ej uz Morijas zemi un upurē viņu tur kā sadedzināmo upuri uz kalna, kur es tev teikšu!”


text:
Ābrahāms cēlās agri no rīta, apsegloja ēzeli, paņēma sev līdzi divus puišus, savu dēlu Īzaku, sacirta sadedzināmajam upurim malku, cēlās un gāja uz to vietu, par kuru Dievs viņam teica.


text:
Un Ābrahāms teica saviem puišiem: “Palieciet šeit ar ēzeli, bet mēs ar zēnu iesim līdz turienei, pielūgsim un tad atgriezīsimies pie jums.”


text:
Un Ābrahāms ņēma upurmalku, uzkrāva savam dēlam Īzakam, pats ņēma uguni un nazi, un viņi gāja abi kopā.


text:
Un Īzaks teica savam tēvam Ābrahāmam: “Mans tēvs!” – un viņš teica: “Es te, mans dēls!” – un tas sacīja: “Re, uguns un malka, bet kur ir jērs sadedzināmajam upurim?”


text:
Ābrahāms teica: “Dievs pats sev sagādās jēru sadedzināmajam upurim, mans dēls.” Un viņi gāja abi kopā.


text:
Un viņi nonāca tai vietā, par kuru Dievs viņam bija teicis, un Ābrahāms tur uzcēla altāri, sakārtoja malku, sasēja savu dēlu Īzaku un nolika viņu uz altāra virs malkas.


text:
Un tas teica: “Neizstiep savu roku pret zēnu un nedari viņam neko, jo tagad es zinu, ka tu bīsties Dieva un neesi manis dēļ taupījis savu vienīgo dēlu!”


text:
Ābrahāms pacēla savas acis, paskatījās, un redzi – aiz muguras krūmos ar ragiem aizķēries auns, un Ābrahāms gāja, paņēma aunu un upurēja to par sadedzināmo upuri sava dēla vietā.


text:
un sacīja: “Es esmu pie sevis zvērējis, saka Kungs, tāpēc, ka tu tā darīji un netaupīji savu dēlu, savu vienīgo, –


text:
tāpēc es tevi svētīt svētīšu un tavus pēcnācējus es vairot vairošu kā debesu zvaigznes un kā smiltis, kas jūras malā, un tavi pēcnācēji iemantos savu ienaidnieku vārtus!


text:
Un Ābrahāms atgriezās pie saviem puišiem, un viņi cēlās un gāja kopā līdz Bēršebai, un Ābrahāms mita Bēršebā.


text:
Un pēc tam Ābrahāmam tika pastāstīts: “Redzi, Milka, arī viņa ir dzemdējusi tavam brālim Nāhoram dēlus:


text:
bet viņa blakussieva, viņas vārds bija Reūma, arī viņa dzemdēja: Tebahu un Gahamu, un Tahašu, un Maahu.


text:
“Es esmu svešinieks un piemājotājs pie jums! Dodiet man pie jums kapavietu, lai varu apglabāt savu mirušo!”


text:
“Uzklausi mūs, mans kungs! Dieva diženais tu esi starp mums – izmeklē labāko no mūsu kapavietām un apglabā savu mirušo tur! Neviens no mums neliegs tev savu kapavietu, ka tu tur apglabā savu mirušo!”


text:
Un viņš runāja ar tiem, sacīdams: “Ja jums rūp, ka apglabāju savu mirušo, tad aizbilstiet Efronam, Cohara dēlam,


text:
lai viņš man dod Mahpēlas alu, kas viņam pieder, kas viņa tīruma galā, par pilnu maksu lai viņš man to atdod par kapavietu, jums klātesot!”


text:
Efrons bija starp Hēta dēliem. Un hetietis Efrons atbildēja Ābrahāmam, dzirdot visiem Hēta dēliem, kuri nāca pa pilsētas vārtiem:


text:
“Nē, mans kungs, klausies mani! Es tev došu lauku un alu, kas tur, es atdošu tev savas tautas dēlu acu priekšā! Es tev to došu! Apglabā savu mirušo!”


text:
Un viņš runāja ar Efronu, dzirdot visiem tās zemes ļaudīm: “Taču, ja tu tomēr mani paklausītu, es došu par lauku tev sudrabu, pieņem to no manis, un es apglabāšu tur savu mirušo!”


text:
“Mans kungs, paklausies mani! Četri simti sudraba šekeļu zeme ir vērta! Kas tas ir man vai tev!? Apglabā tur savu mirušo!”


text:
Un Ābrahāms piekrita Efronam. Ābrahāms iesvēra Efronam sudrabu, un viņš teica, dzirdot visiem Hēta dēliem: “Četri simti šekeļu sudraba, kādi tirgoņiem apgrozībā!”


text:
Un Efrona lauks, kas Mahpēlā uz Mamres pusi, lauks un ala, kas tur, un visi koki, kas laukā, kas tā robežām visapkārt,


text:
Un pēc tam Ābrahāms apglabāja savu sievu Sāru Mahpēlas lauka alā uz Mamres pusi – tas ir pie Hebronas, Kanaāna zemē.


text:
Un Ābrahāms teica savam kalpam, kas bija vecākais viņa namā un pārvaldīja visu, kas viņam piederēja: “Liec nu savu roku zem mana gurna,


text:
un es tevi nozvērinu pie Kunga, debesu Dieva un zemes Dieva, ka tu neņemsi manam dēlam sievu no kanaāniešu meitām, pie kuriem es mītu,


text:
Kalps viņam teica: “Varbūt tā sieva negribēs nākt man līdzi uz šo zemi, vai tad man jāved tavs dēls uz to zemi, no kuras tu esi nācis?”


text:
Kungs, debesu Dievs, kas ņēma mani no mana tēva nama un zemes, kur esmu dzimis, un kas runāja uz mani un zvērēja, sacīdams: “Šo zemi es došu taviem pēcnācējiem,” – viņš sūtīs savu eņģeli tev pa priekšu, un tu ņemsi manam dēlam sievu no turienes!


text:
Un, ja tā sieva negribēs iet tev līdzi, tad tu esi brīvs no šī zvēresta, – tikai neved manu dēlu atpakaļ uz turieni!”


text:
Un kalps ņēma desmit sava kunga kamieļus un devās ceļā – tam līdzi bija visādi viņa kunga labumi, un viņš cēlās un gāja uz Aram-Naharaimu, uz Nāhora pilsētu.


text:
Viņš noguldīja savus kamieļus uz ceļiem pie ūdens akas ārpus pilsētas ap vakara laiku, kad sievas nāk smelt ūdeni.


text:
Un viņš teica: “Kungs, mana kunga Ābrahāma Dievs! – lai jel šodien man tā notiek, ka tu parādi žēlastību manam kungam Ābrahāmam.


text:
Lai ir tā – kurai es teikšu: pasniedz jel savu krūku, ka padzeros, – un kura teiks: dzer un arī tavus kamieļus es padzirdīšu! – to tu būsi izraudzījis savam kalpam Īzakam, un tā es zināšu, ka tu esi parādījis žēlastību manam kungam!”


text:
Pirms viņš vēl bija beidzis runāt, redzi, nāk Rebeka ar krūku uz pleca. Viņa bija dzimusi Betuēlam, Ābrahāma brāļa Nāhora sievas Milkas dēlam.


text:
Meitene bija ļoti glīta – jaunava, un vīrs vēl nebija tai bijis klāt, un viņa nokāpa pie avota, piepildīja savu krūku un kāpa augšā.


text:
Viņa steidza, tukšoja silē savu krūku un atkal skrēja uz aku smelt, un viņa smēla visiem viņa kamieļiem.


text:
Kad kamieļi beidza dzert, tas vīrs deva viņai pusšekeļa smagu zelta gredzenu un divas rokassprādzes – desmit zelta šekeļu svarā.


text:
Viņš teica: “Slavēts Kungs, mana kunga Ābrahāma Dievs, kas nav atrāvis manam kungam savu žēlastību un uzticību – Kungs mani ir vadījis ceļā uz mana kunga brāļa namu!”


text:
Un, kad viņš redzēja rokassprādzes uz savas māsas rokām un gredzenu un dzirdēja savas māsas Rebekas vārdus: tā runāja ar mani tas vīrs, – tad viņš devās pie tā vīra, un, redzi, šis ar kamieļiem stāvēja pie avota.


text:
Un viņš teica: “Nāc! Kunga svētība! Kāpēc tu stāvi laukā? Es esmu sagatavojis māju un vietu kamieļiem!”


text:
Un tas vīrs gāja uz namu un noņēma kamieļiem nastas. Lābans deva kamieļiem barību un salmus, un ūdeni, ar ko mazgāt kājas tam vīram un tiem, kuri bija kopā ar viņu.


text:
Un viņam lika priekšā ēdienu, bet viņš teica: “Es neēdīšu, kamēr nebūšu pateicis savu sakāmo!” Un tas teica: “Runā!”


text:
Un Kungs ir svētījis manu kungu tik ļoti, ka viņš ir kļuvis jo varens. Viņš ir devis viņam avis un vēršus, sudrabu un zeltu, vergus un verdzenes, kamieļus un ēzeļus!


text:
Un Sāra, mana kunga sieva, manam kungam dzemdēja dēlu, kad jau bija kļuvusi veca, un viņš tam ir devis visu, kas tam ir!


text:
Un mans kungs mani nozvērināja, sacīdams: neņem manam dēlam sievu no kanaāniešiem, kuru zemē es dzīvoju,


text:
Bet viņš man teica: Kungs, kura priekšā es staigāju, sūtīs savu eņģeli tev līdzi un sekmēs tavu ceļu, un tu ņemsi manam dēlam sievu no manas dzimtas un mana tēva nama!


text:
Tikai tad tu būsi brīvs no zvēresta man, ja būsi nonācis pie manas dzimtas, bet, ja viņi tev to nedos, tad tu esi brīvs no zvēresta!


text:
Kad es šodien nonācu pie avota, es teicu: Kungs, mana kunga Ābrahāma Dievs! Ja tu esi gribējis, lai tiešām sokas mans ceļš, kurā esmu devies,


text:
tad, redzi, es stāvu pie ūdens avota, un lai notiek tā – es teikšu tai jaunavai, kura nāks smelt: dod jel man mazliet padzerties no savas krūkas!


text:
Un, ja viņa man teiks: dzer tu pats, un arī tavus kamieļus es padzirdīšu, – tad tā būs sieva, kuru Kungs izraudzījis mana kunga dēlam!


text:
Pirms es vēl biju beidzis pie sevis runāt, redzi, nāca Rebeka ar krūku uz pleca, un viņa nokāpa pie avota un smēla, un es viņai teicu: dod jel man padzerties!


text:
Un viņa steidza, nocēla savu krūku un teica: dzer, un tavus kamieļus es padzirdīšu! Un es dzēru, un arī kamieļus viņa padzirdīja.


text:
Un es jautāju viņai: kā meita tu esi? Un viņa teica: es esmu Betuēla, Nāhora dēla, meita, kuru viņam dzemdēja Milka! – un es liku gredzenu viņas nāsī un rokassprādzes uz rokām.


text:
Un es klanījos un zemojos Kungam, es slavēju Kungu, mana kunga Ābrahāma Dievu, kurš vadījis mani pa īsto ceļu, ka ņemu sava kunga brāļameitu viņa dēlam!


text:
Un tagad, ja jūs gribat izrādīt laipnību un būt godīgi pret manu kungu, sakiet man jā vai nē, lai es zinu, uz kuru pusi doties!”


text:
Redzi, Rebeka ir tavā priekšā, ņem un ej, un lai viņa kļūst sieva tava kunga dēlam, kā Kungs ir teicis!”


text:
Un kalps ņēma sudraba traukus un zelta traukus, un drānas un deva Rebekai un arī bagātīgas dāvanas viņas brālim un mātei.


text:
Un viņi ēda un dzēra – viņš un tie vīri, kas bija kopā ar viņu, viņi pārnakšņoja, cēlās no rīta, un viņš teica: “Atlaidiet mani pie mana kunga!”


text:
Bet viņas brālis un māte teica: “Lai meitene paliek pie mums vēl kādas desmit dienas, lai viņa iet pēc tam!”


text:
Bet viņš tiem teica: “Nekavējiet mani! Kungs ir sekmējis manu ceļu! Atlaidiet mani, un es iešu pie sava kunga!”


text:
Tie svētīja Rebeku un viņai teica: “Mūsu māsa! Topi par daudziem tūkstošiem! Un lai tavi pēcnācēji iemanto savu naidnieku vārtus!”


text:
Un cēlās Rebeka un viņas kalpones, viņas jāšus uz kamieļiem devās līdzi tam vīram. Un kalps ņēma Rebeku un devās ceļā.


text:
Un pret vakaru Īzaks iznāca, lai paklaiņotu laukā, un viņš pacēla savas acis, skatījās, un redzi – kamieļi nāca!


text:
Un viņa teica kalpam: “Kas ir tas vīrs, tas tur, kas tur nāk mums pretī pa lauku?” Kalps teica: “Tas ir mans kungs.” Un viņa paņēma sejas apsegu un apklājās.


text:
Un Īzaks atveda Rebeku uz savas mātes Sāras telti, un viņš ņēma Rebeku, un viņa kļuva tam par sievu, un viņš mīlēja viņu. Tad Īzaks samierinājās ar savas mātes nāvi.


text:
Kamēr Ābrahāms vēl bija dzīvs, savu blakussievu dēliem viņš deva dāvanas un aizsūtīja viņus projām no sava dēla Īzaka uz austrumiem, uz austrumu zemi.


text:
Un Ābrahāms sataisījās un nomira krietnā vecumā – vecs un sāts savu dienu, un tika piepulcināts savai tautai.


text:
Un viņa dēli Īzaks un Ismaēls viņu apglabāja Mahpēlas alā, hetieša Efrona, Cohara dēla, laukā, kas uz Mamres pusi, –


text:
Tā sauc Ismaēla dēlus pēc viņu vārdiem, pēc viņu paaudzēm – Ismaēla pirmdzimtais Nebājots, un Kēders, un Adbeēls, un Mibsāms,


text:
šie ir Ismaēla dēli, un šie ir viņu vārdi pēc viņu ciemiem un viņu apmetnēm – divpadsmit vadoņi pēc viņu tautām.


text:
Un šie ir Ismaēla dzīves gadi – simts trīsdesmit septiņi, un viņš sataisījās un nomira, un tika piepulcināts savai tautai.


text:
Un viņi mita no Havīlas līdz Šūrai, kas ir pret Ēģipti, ejot uz Asīriju. Viņi mēdza uzbrukt visiem saviem brāļiem.


text:
Īzaks bija četrdesmit gadu vecs, kad viņš sev par sievu apņēma Rebeku, aramieša Betuēla meitu no Padān-Arāma, aramieša Lābana māsu.


text:
Un Īzaks lūdza Kungu par savu sievu, jo viņa bija neauglīga, un Kungs viņu uzklausīja, un viņa sieva Rebeka kļuva grūta.


text:
Un dēli cīkstējās viņas miesās, un viņa teica: “Ja tā – kam man tas ?!” Un viņa devās izjautāt Kungu.


text:
Un Kungs viņai teica: “Tavās miesās ir divas tautas, no tava klēpja nošķirsies divas ciltis, cilts par cilti būs stiprāka, un vecākais kalpos jaunākajam!”


text:
Un pēc tam iznāca Ēsava brālis, savā rokā sakampis Ēsava papēdi, un viņu nosauca par Jēkabu. Kad viņi piedzima, Īzaks bija sešdesmit gadu vecs.


text:
Zēni auga, un Ēsavs pieprata medības, viņš bija lauku vīrs. Bet Jēkabs bija māju cilvēks, kas dzīvo teltīs.


text:
Un Ēsavs teica Jēkabam: “Dod man rīt no šī sarkani sarkanā viruma, jo esmu pavisam bez spēka!” – tādēļ viņš tika saukts par Edomu.


text:
Un Jēkabs teica: “Apzvēri man vispirms!” Un viņš zvērēja Jēkabam un pārdeva viņam savu pirmdzimtību.


text:
Un Jēkabs deva Ēsavam maizi un lēcu viru, un viņš ēda un dzēra un cēlās un gāja – tā Ēsavs nonievāja pirmdzimtību.


text:
Tajā zemē bija bads – tāpat kā iepriekš, kad bads bija Ābrahāma dienās. Īzaks devās uz Gerāru pie filistiešu ķēniņa Abīmeleha.


text:
Mīti tajā zemē, un es būšu ar tevi un tevi svētīšu, jo visas šīs zemes es došu tev un taviem pēcnācējiem, un es piepildīšu zvērestu, ko esmu devis tavam tēvam Ābrahāmam.


text:
Un es vairošu tavus pēcnācējus kā debesu zvaigznes, es došu taviem pēcnācējiem visas šīs zemes, un tavos pēcnācējos tiks svētītas visas zemes tautas –


text:
tādēļ ka Ābrahāms klausīja manai balsij un turēja manus norādījumus, manus baušļus, manus likumus un manu bauslību!”


text:
Un turienes vīri jautāja par viņa sievu, un viņš teica: “Viņa ir mana māsa,” jo viņš baidījās teikt: mana sieva, lai turienes vīri viņu Rebekas dēļ nenokautu, jo viņa bija ļoti skaista.


text:
Kad viņš bija tur mitis jau ilgas dienas, filistiešu ķēniņš Abīmelehs palūkojās pa logu un skatījās, un redzi – Īzaks mīlinās ar savu sievu Rebeku.


text:
Un Abīmelehs pasauca Īzaku un teica: “Tad redz, kā – viņa ir tava sieva! Kā tu varēji teikt: viņa ir mana māsa?!” Un Īzaks viņam teica: “Es domāju, lai man nebūtu jāmirst viņas dēļ!”


text:
Un Abīmelehs teica: “Ko tu mums esi nodarījis?! Maz trūka, ka kāds no ļaudīm būtu gulējis ar tavu sievu un tu būtu mums uzkrāvis vainu!”


text:
Un Abīmelehs pavēlēja visai tautai, sacīdams: “Kas aizskars šo vīru vai viņa sievu, tas mirtin mirs!”


text:
Īzaks tur dzīvoja un atraka ūdens akas, kuras bija rakuši viņa tēva Ābrahāma dienās un kuras filistieši pēc Ābrahāma nāves bija aizbēruši, un viņš nosauca tās tādos pašos vārdos, kā tās bija saucis viņa tēvs.


text:
Un Gerāras gani strīdējās ar Īzaka ganiem, sacīdami: “Mūsu ūdens!” – un viņš nosauca to vietu vārdā Ēseka, jo tie ar viņu bija kašķējušies.


text:
Un viņš devās no turienes tālāk un raka citu aku, un par to vairs nestrīdējās, un viņš nosauca to vārdā Rehobota, sacīdams: “Jo tagad Kungs ir licis mums iet plašumā un ir mūs darījis auglīgus šai zemē!”


text:
Un tonakt viņam parādījās Kungs un teica: “Es esmu tava tēva Ābrahāma Dievs, nebaidies, jo es esmu kopā ar tevi – es tevi svētīšu un vairošu tavus pēcnācējus sava kalpa Ābrahāma dēļ!”


text:
Un viņš uzcēla tur altāri un piesauca Kunga vārdu, izpleta tur savu telti, un Īzaka kalpi tur izcirta aku.


text:
Un no Gerāras pie viņa atnāca Abīmelehs un Ahuzats, viņam tuvākais vīrs, un karaspēka pavēlnieks Pīhols.


text:
Bet viņi teica: “Mēs taču redzam, ka Kungs ir bijis ar tevi, un mēs nospriedām: noslēgsim zvērestu savā starpā! – un mēs slēgsim ar tevi derību,


text:
ka tu mums nedarīsi ļaunu, tāpat kā mēs neaizskarsim tevi. Mēs esam tev darījuši tikai labu un atlaiduši tevi ar mieru, un tagad tu esi Kunga svētīts!”


text:
Un viņi cēlās agri no rīta, zvērēja viens otram, un Īzaks atlaida viņus, un tie aizgāja no viņa ar mieru.


text:
Tajā pašā dienā atnāca Īzaka kalpi un pastāstīja viņam par aku, ko bija izrakuši, un teica: “Mēs atradām ūdeni!”


text:
Un Ēsavs bija četrdesmit gadu vecs, un viņš apņēma sievas – Judīti, hetieša Beērī meitu, un Bāsmati, hetieša Ēlona meitu.


text:
Kad Īzaks bija palicis vecs un viņa acis duļķainas, un viņš vairs neredzēja, viņš pasauca savu vecāko dēlu Ēsavu un viņam teica: “Mans dēls!” Tas atbildēja: “Es te!”


text:
Un Rebeka klausījās, ko Īzaks runāja ar savu dēlu Ēsavu, bet Ēsavs aizgāja uz lauku, lai medītu un pārnestu medījumu.


text:
Un Rebeka teica savam dēlam Jēkabam: “Klau, es dzirdēju tavu tēvu runājam ar tavu brāli, viņš sacīja:


text:
atnes man medījumu un pagatavo man gardumu, un es ēdīšu un tevi svētīšu Kunga priekšā, pirms es mirstu!


text:
ej nu pie ganāmpulka, paņem divus labus kazlēnus, un es sagatavošu tos par gardumu tēvam, kā viņam tīk.


text:
Ka mans tēvs neaptausta mani un nenodomā, ka es ņirgājos – tā es sev tik lāstu uzkraušu, nevis svētību!”


text:
Un viņš gāja, ņēma un atnesa savai mātei, un viņa māte pagatavoja tādu gardumu, kāds viņa tēvam tīk.


text:
Tad Rebeka paņēma sava vecākā dēla Ēsava labākās drānas, kādas viņai mājā bija, un viņa saģērba savu jaunāko dēlu Jēkabu.


text:
Viņš gāja pie sava tēva un teica: “Mans tēvs,” un viņš atbildēja: “Es te, kurš no maniem dēliem tu esi?”


text:
Un Jēkabs teica savam tēvam: “Es esmu Ēsavs, tavs pirmdzimtais, es izdarīju, ko tu man teici! Celies, sēdi un ēd manu medījumu, lai tu vari mani svētīt!”


text:
Un Īzaks teica savam dēlam: “Kā tu tik ātri dabūji, mans dēls?” Un viņš teica: “Man panācās pretī Kungs, tavs Dievs!”


text:
Un Īzaks teica Jēkabam: “Panāc nu šurp, mans dēls, lai es varu tevi aptaustīt, vai tu esi mans dēls Ēsavs vai ne!”


text:
Jēkabs panācās tuvāk savam tēvam Īzakam, viņš aptaustīja viņu un teica: “Balss – Jēkaba balss, bet rokas – Ēsava rokas!”


text:
Un viņš teica: “Padod man šurp, un es ēdīšu sava dēla medījumu, lai es pats tevi svētītu!” – un tas viņam deva, un viņš ēda, un tas viņam atnesa vīnu, un viņš dzēra.


text:
Tas pienāca tuvāk, un viņš to noskūpstīja un saoda tā drēbju smaržu, un viņš svētīja to: “Skat, mana dēla smarža kā lauka smarža, ko svētījis Kungs!


text:
Tev vergos tautas, un tev klanīsies ciltis! Tu būsi valdnieks saviem brāļiem, un tev klanīsies tavas mātes dēli! Kas tevi nolād – tas nolādēts, kas tevi svētī – tas svētīts!”


text:
Kad Īzaks bija svētījis Jēkabu un Jēkabs jau bija aizgājis no sava tēva, no medībām pārnāca viņa brālis Ēsavs.


text:
Un arī viņš pagatavoja gardumu, atnesa savam tēvam un teica: “Lai mans tēvs ceļas un ēd sava dēla medījumu, lai tu vari mani svētīt!”


text:
Un viņa tēvs Īzaks viņam jautāja: “Kas tu esi?!” Viņš teica: “Es esmu tavs dēls, tavs pirmdzimtais, Ēsavs!”


text:
Un Īzaks trīcēja drebēdams un teica: “Kurš bija tas, kas nomedīja medījumu un atnesa man, un es apēdu to visu, pirms tu atnāci, un es viņu svētīju, un viņš arī paliks svētīts!?”


text:
Kad Ēsavs dzirdēja sava tēva vārdus, viņš brēca jo rūgti un teica savam tēvam: “Svētī arī mani, mans tēvs!”


text:
Un tas sacīja: “Vai ne tāpēc viņu sauc par Jēkabu, ka abas šīs reizes viņš ir piekrāpis mani – viņš paņēma manu pirmdzimtību, un, re, tagad viņš paņēma arī manu svētību!” Viņš teica: “Vai tev nav palikusi man kāda svētība?”


text:
Īzaks atbildēja Ēsavam: “Redzi, es viņu esmu licis tev par valdnieku un visus viņa brāļus esmu viņam atdevis par vergiem, un ar maizi un vīnu esmu viņu nodrošinājis! Un ko lai es dodu tev, mans dēls?”


text:
Un viņa tēvs Īzaks atbildēja tam: “Bez zemes leknuma būs tavs miteklis un bez debesu rasas no augšienes!


text:
No sava zobena tu dzīvosi, un savam brālim tu kalposi, bet, kad tu sadumposies, tu norausi viņa jūgu no sava kakla!”


text:
Un Ēsavs ienīda Jēkabu tās svētības dēļ, ar ko tēvs viņu bija svētījis. Ēsavs teica savā sirdī: “Tuvojas mana tēva sēru dienas, tad es nokaušu savu brāli Jēkabu.”


text:
Kad Rebekai pastāstīja, ko teicis viņas vecākais dēls, viņa sūtīja pasaukt savu jaunāko dēlu Jēkabu un viņam teica: “Redzi, tavs brālis Ēsavs tev atriebsies un nokaus tevi!


text:
līdz no tevis novēršas tava brāļa niknums un viņš aizmirst, ko tu viņam esi darījis, – tad es sūtīšu tevi atvest no turienes! Kādēļ man vienā dienā jāpaliek bez jums abiem?”


text:
Un Rebeka teica Īzakam: “Man riebj dzīvot Hēta meitu dēļ – ja Jēkabs ņems sievu no Hēta meitām, no šīs zemes meitām, tad kādēļ man dzīvot?”


text:
Dodies uz Padān-Arāmu, uz savas mātes tēva Betuēla namu, un ņem sev sievu no turienes, no sava mātesbrāļa Lābana meitām.


text:
Viņš tev dos Ābrahāma svētību, tev un taviem pēcnācējiem pēc tevis, lai tu iemanto to zemi, kur tu mīti, kuru Dievs deva Ābrahāmam!”


text:
Un Īzaks atlaida Jēkabu, un viņš devās uz Padān-Arāmu pie aramieša Lābana, Betuēla dēla, Jēkaba un Ēsava mātes Rebekas brāļa.


text:
Ēsavs redzēja, ka Īzaks ir svētījis Jēkabu un sūtījis viņu uz Padān-Arāmu, lai viņš no turienes ņem sev sievu, un ka, viņu svētīdams, ir pavēlējis: “Neņem sev sievu no Kanaāna meitām!” –


text:
Tad Ēsavs gāja pie Ismaēla un ņēma sev vēl klāt pie citām sievām Mahalatu, Ābrahāma dēla Ismaēla meitu, Nebājota māsu.


text:
Viņš tuvojās kādai vietai un palika tur pa nakti, jo norietēja saule. Viņš ņēma akmeni no tās vietas, lika sev pagalvī un nolikās gulēt tai vietā.


text:
Viņš sapņoja, un, re, zemē noliktas kāpnes un to gals sniedzas debesīs, un, re, Dieva eņģeļi kāpj pa tām augšup lejup.


text:
Un, re, Kungs nostājies augšā un saka: “Es esmu Kungs, tava tēva Ābrahāma Dievs un Īzaka Dievs! To zemi, kur tu guli, es došu tev un taviem pēcnācējiem!


text:
Un tavu pēcnācēju būs tik, cik putekļu uz zemes, un tu izpletīsies uz rietumiem un austrumiem, uz ziemeļiem un dienvidiem, un visas zemes dzimtas tiks svētītas tevī un tavos pēcnācējos!


text:
Un, redzi, es būšu ar tevi, es sargāšu tevi visur, kur tu iesi, un es atvedīšu tevi atpakaļ uz šo zemi, jo es tevi nepametīšu, līdz nebūšu izdarījis to, ko tev apsolīju!”


text:
Un Jēkabs cēlās agri no rīta, ņēma akmeni, kas viņam bija pagalvī, uzslēja to par piemiņas stabu un izlēja uz tā eļļu.


text:
Un Jēkabs zvērēja, sacīdams: “Ja Kungs Dievs būs ar mani un sargās mani šajā ceļā, ko eju, un dos man maizi, ko ēst, un drānas, ko vilkt,


text:
Un šis akmens, ko es uzslēju par piemiņas stabu, būs Dieva nams! No visa, ko tu man dosi, desmito daļu es atdošu tev!”


text:
Viņš raudzījās, un redz – aka lauka vidū, un, re, tur trīs avju pulki nometušies tai blakām, jo no tās akas dzirdīja ganāmpulkus, bet uz akas atveres bija liels akmens.


text:
Tur mēdza sapulcināt visus ganāmpulkus, tad noripināja akmeni no akas atveres, padzirdīja avis un nolika akmeni atpakaļ uz akas atveres.


text:
Un viņš tiem jautāja: “Vai viņam klājas labi?” Un tie teica: “Labi! Re, kur ar avīm nāk viņa meita Rāhēle!”


text:
Bet tie teica: “Mēs nevaram! Kad būs sapulcināti visi lopi un novels akmeni no akas atveres, tad mēs padzirdīsim avis!”


text:
Tiklīdz Jēkabs ieraudzīja Rāhēli, sava mātesbrāļa Lābana meitu, un sava mātesbrāļa Lābana avis, tā viņš stūma un noripināja akmeni no akas atveres un padzirdīja sava mātesbrāļa Lābana avis.


text:
Un Jēkabs pastāstīja Rāhēlei, ka viņš ir viņas tēva radinieks, ka viņš ir Rebekas dēls, un viņa skrēja un pastāstīja to savam tēvam.


text:
Kad Lābans izdzirdēja par savu māsasdēlu Jēkabu, viņš skrēja tam pretī, apkampa viņu, skūpstīja un aizveda uz savām mājām. Viņš pastāstīja Lābanam visu, kas bija noticis.


text:
Tad Lābans teica Jēkabam: “Vai tādēļ, ka esi man rada, tev jākalpo man par velti? Saki man, kā lai es tevi atalgoju?”


text:
Jēkabs iemīlēja Rāhēli, un viņš teica: “Es kalpošu tev septiņus gadus par tavu jaunāko meitu Rāhēli!”


text:
Un Jēkabs kalpoja par Rāhēli septiņus gadus, bet viņam tie šķita kā dažas dienas, jo viņš to mīlēja.


text:
Kad tie bija pagājuši, Jēkabs teica Lābanam: “Dod nu manu sievu, ka es varu iet pie viņas, jo manas dienas ir pagājušas!”


text:
Un pienāca rīts, un, redzi, tā bija Lea! Un viņš teica Lābanam: “Ko tu man esi nodarījis?! Vai ne par Rāhēli es tev kalpoju? Kādēļ tu mani apkrāpi?!”


text:
Lai nedēļa tev paiet ar viņu, un tad tev tiks atdota arī šī, tikai tev vēl būs jākalpo man septiņi gadi!”


text:
Un Jēkabs gāja pie Rāhēles, un Rāhēli viņš mīlēja vairāk nekā Leu, un viņš kalpoja Lābanam vēl septiņus gadus.


text:
Lea tapa grūta un dzemdēja dēlu, un nosauca viņu vārdā Rūbens, un viņa teica: “Jo Kungs ir redzējis manas ciešanas, un tagad mans vīrs mani mīlēs!”


text:
Un viņa atkal tapa grūta un dzemdēja dēlu, un teica: “Jo Kungs dzirdēja, ka es nicināta! Un viņš deva man arī šo!” Un viņa nosauca to vārdā Šimons.


text:
Un viņa atkal kļuva grūta, dzemdēja dēlu un teica: “Tagad mans vīrs man pievērsīsies, jo es viņam esmu dzemdējusi trīs dēlus!” Tādēļ viņa to nosauca vārdā Levī.


text:
Un viņa atkal kļuva grūta, dzemdēja dēlu un teica: “Tagad es slavēšu Kungu!” Tādēļ viņa to nosauca vārdā Jūda. Tad viņa mitējās dzemdēt.


text:
Kad Rāhēle redzēja, ka viņa nevar Jēkabam dzemdēt, Rāhēle apskauda savu māsu un teica Jēkabam: “Gādā man dēlus, un, ja ne, tad es miršu!”


text:
Bet Jēkabs iesvilās dusmās pret Rāhēli un teica: “Vai es Dieva vietā, kas tavam klēpim liedzis augli?”


text:
Un viņa teica: “Re, mana kalpone Bilha, ej pie viņas, lai viņa dzemdē man uz ceļgaliem, un man būs dēls, kaut caur viņu!”


text:
Rāhēle teica: “Dievs mani gan ir notiesājis, bet ir arī mani sadzirdējis un devis man dēlu!” – tādēļ viņa to nosauca vārdā Dāns.


text:
Kādā kviešu pļaujas dienā Rūbens atrada laukā mīlas ābolus un atnesa tos savai mātei Leai. Un Rāhēle teica Leai: “Dod jel man kādu no tava dēla mīlas āboliem!”


text:
Bet viņa tai teica: “Vai tev vēl maz, ka tu paņēmi manu vīru, ka tu vēl ņemsi mana dēla mīlas ābolus?” Un Rāhēle teica: “Lai tad viņš šonakt guļ ar tevi par tava dēla mīlas āboliem!”


text:
Vakarā Jēkabs pārnāca no lauka, un Lea iznāca viņam pretī un teica: “Nāc pie manis, jo es tevi nolīgu par mana dēla mīlas āboliem!” Un tonakt viņš gulēja ar viņu.


text:
Un Lea teica: “Dievs deva man algu, jo es savam vīram devu savu kalponi!” Un viņa nosauca to vārdā Jisašhars.


text:
Un Lea teica: “Dievs man devis labu dāvanu – tagad mans vīrs godās mani, jo es viņam esmu dzemdējusi sešus dēlus!” Un viņa nosauca to vārdā Zebulūns.


text:
Kad Rāhēle bija dzemdējusi Jāzepu, Jēkabs teica Lābanam: “Atlaid mani, un es došos uz savām vietām, uz savu zemi!


text:
Dod manas sievas un manus bērnus, par kuriem es tev esmu kalpojis, un es iešu, jo tu zini, cik daudz es tev esmu kalpojis!”


text:
Un Lābans viņam teica: “Esi taču man vēlīgs! Es esmu pareģojis, ka Kungs mani ir svētījis tevis dēļ!”


text:
Jo pirms manis tev bija maz, bet tagad tev ir jo daudz, un, kam vien es ķēros klāt, tur Kungs tevi svētīja! Un nu – pa kuru laiku lai es uzceļu savu namu?”


text:
Bet tas teica: “Ko lai es tev dodu?” Jēkabs teica: “Nedod man neko, tikai izdari man šādu lietu – un es atkal ganīšu un sargāšu tavas avis:


text:
šodien es iziešu cauri visiem taviem lopiem un nošķiršu no tiem visus lāsainos un plankumainos, ikvienu melno no jēriem un ikvienu plankumaino un lāsaino no kazām – tā būs mana alga.


text:
Un mana taisnība taps redzama nākamajās dienās, kad tu nāksi manas algas dēļ, kas man no tevis pienākas, – ikviena kaza, kas nebūs lāsaina vai plankumaina, un ikviens jērs, kas nebūs melns, – tie būs zagti!”


text:
Un todien viņš nošķīra strīpainos un plankumainos āžus un visas lāsainās un plankumainās kazas, visas, kurām bija kāds baltums, un visus melnos jērus un atdeva saviem dēliem.


text:
Zarus, kurus bija nomizojis, viņš lika priekšā avīm kublos un ūdens silēs, kurp avis nāca dzert, un tās pārojās tur, kur nāca dzert.


text:
Jērus Jēkabs nošķīra un avju purnus grieza pret strīpainajiem un pret melnajiem Lābana ganāmpulkā, – tā viņš uztaisīja ganāmpulku sev pašam un nošķīra to no Lābana avīm.


text:
Un ik reizi, kad pārojās brangākās avis, Jēkabs lika kublos zarus avju priekšā, lai tās pārotos pie zariem,


text:
Un tam vīram viss ienācās brangi, un viņam bija daudz avju un kalpoņu, un kalpu, un kamieļu, un ēzeļu!


text:
Reiz viņš dzirdēja Lābana dēlus runājam: “Jēkabs ir sagrābies visu, kas bija mūsu tēvam, un no tā, kas bija mūsu tēvam, viņš ir ieguvis savu bagātību!”


text:
Un viņš tām teica: “Es redzu, ka jūsu tēva prāts vairs nav pret mani tāds kā vakar un aizvakar! Bet mana tēva Dievs ir bijis ar mani!


text:
Bet jūsu tēvs pievīla mani un vai desmitām reižu ir mainījis manu algu, bet Dievs viņam nav ļāvis darīt man ļaunu!


text:
Kad viņš teica: lāsainie būs tava alga! – tad visas avis dzemdēja lāsainos, bet, kad viņš teica: strīpainie būs tava alga! – tad visas avis dzemdēja strīpainos!


text:
Kad avis pārojās, es raudzījos un redzēju sapni, un, redzi, visi teķi, kas apleca avis, – strīpaini, lāsaini un raibi!


text:
Un viņš teica: “Paraugies jel un skaties – visi teķi, kas aplec avis, ir strīpaini, lāsaini un raibi, – jo es redzēju visu, ko Lābans tev dara!


text:
Es esmu Bēteles Dievs, kur tu ar eļļu svaidīji zīmi, kur tu devi man zvērestu, – celies tagad, ej projām no šīs zemes un atgriezies zemē, kur tu esi dzimis!””


text:
Vai ne kā svešinieces mēs viņam bijām, ka viņš mūs pārdeva un aprija sudrabu, ko par mums bija dabūjis?


text:
Visa bagātība, ko Dievs atņēma mūsu tēvam, nu pieder mums un mūsu dēliem. Tad nu dari visu, ko Dievs tev teica!”


text:
Viņš aizveda visus savus ganāmpulkus un visus savus krājumus, ko bija iekrājis, savus sapirktos lopus, ko bija ieguvis Padān-Arāmā, un gāja pie sava tēva Īzaka uz Kanaāna zemi.


text:
Un Dievs naktī nāca pie aramieša Lābana sapnī un viņam teica: “Sargies, ka tu nerunā ar Jēkabu ļaunu, bet labu!”


text:
Un Lābans panāca Jēkabu, bet Jēkabs bija izpletis savu telti kalnos, un arī Lābans ar saviem brāļiem apmetās Gileāda kalnos.


text:
Un Lābans teica Jēkabam: “Ko tu esi nodarījis? Kāpēc tu mani piemānīji – aizvedi manas meitas kā kara gūsteknes?


text:
Kāpēc tu aizbēgi slepus, apkrāpi mani un neteici man – es tevi būtu atlaidis ar līksmi un dziesmām, ar bungām un stīgām!


text:
Manā varā būtu darīt jums ļaunu! Bet jūsu tēvu Dievs man vakar teica: sargies, ka tu nerunā ar Jēkabu ļaunu, bet labu!


text:
Bet, pie kā tu atradīsi savus dievus, tas dzīvs nepaliks! Visu mūsu brāļu priekšā parādi, kas pie manis ir tavs, un ņem to!” Bet Jēkabs nezināja, ka tos ir nozagusi Rāhēle.


text:
Un Lābans gāja Jēkaba teltī un Leas teltī, un abu kalpoņu teltīs, bet neatrada, un viņš iznāca no Leas telts un gāja Rāhēles teltī.


text:
Un Rāhēle paņēma dieviņus, ielika tos kamieļa seglos un apsēdās tiem virsū. Lābans iztaustīja visu telti, bet neatrada.


text:
Un viņa teica savam tēvam: “Nedusmo, mans kungs, ka es nevaru piecelties tavā priekšā, jo man ir, kā sievām mēdz būt.” Un viņš meklēja, bet dieviņus neatrada.


text:
Tad Jēkabs iekarsa un sāka strīdu ar Lābanu, un Jēkabs atcirta Lābanam: “Kur ir mana vaina? Kas ir mans grēks? Kāpēc tu tik kvēli mani vajā?!


text:
Tu esi iztaustījis visas manas mantas! Ko tu no sava nama mantām esi atradis? Liec visu te, manu un tavu brāļu priekšā, lai tie izšķir mūs abus!


text:
Šos divdesmit gadus, kamēr es biju pie tevis, tavas avis un kazas neizmetās, un tavu avju teķus es neesmu apēdis!


text:
Maitas es tev nenesu atrādīt, to vietā es atliku citus lopus, un man tu atprasīji to, kas nozagts dienā un kas nozagts naktī!


text:
Tādi man bija divdesmit gadi! Tavā namā es kalpoju četrpadsmit gadus par abām tavām meitām un sešus gadus par taviem lopiem, bet pat ar algu tu mani pievīli vai desmitām reižu!


text:
Ja mana tēva Dievs – Ābrahāma Dievs un Īzaka Briesmas – nebūtu bijis ar mani, tad tagad tu būtu mani palaidis tukšā! Dievs redzēja manas ciešanas un manus pūliņus, un vakar Dievs izsprieda taisni!”


text:
Un Lābans atbildēja Jēkabam: “Tās meitas ir manas meitas, un tie dēli ir mani dēli, un tās avis ir manas avis, un viss, ko tu redzi, – ir mans! Bet ko es šodien varu darīt savām meitām vai viņu dēliem, ko tās dzemdējušas?!


text:
Jēkabs teica saviem brāļiem: “Salasiet akmeņus!” Un viņi ņēma akmeņus un sabēra kaudzē, un viņi ēda tur uz tās kaudzes.


text:
ja tu apspiedīsi manas meitas un ja tu ņemsi vēl kādu sievu bez manām meitām, redzi – ne cilvēks, bet Dievs ir liecinieks starp mani un tevi!”


text:
Un Lābans teica Jēkabam: “Redzi, šī kaudze un, redzi, tas piemiņas stabs, ko es noliku starp mani un tevi!


text:
Lieciniece ir šī kaudze, un liecinieks ir šis piemiņas stabs, ka es neiešu pie tevis tālāk par šo kaudzi un ka tu neiesi pie manis ar ļaunu tālāk par šo kaudzi un piemiņas stabu!


text:
Ābrahāma Dievs un Nāhora Dievs lai tiesā starp mums un viņu tēvu Dievs!” Un Jēkabs zvērēja pie sava tēva Īzaka Briesmām!


text:
Jēkabs upurēja kalnā kaujamo upuri un sasauca savus brāļus, lai ēstu maizi, un viņi ēda maizi un pārnakšņoja kalnā.


text:
Jēkabs, viņus ieraudzījis, teica: “Šī ir Dieva kara nometne!” – un to vietu viņš nosauca vārdā Mahanaima.


text:
Viņš tiem pavēlēja: “Tā sakiet manam kungam Ēsavam: tā saka tavs kalps Jēkabs: es biju apmeties pie Lābana un līdz šim laikam paliku pie viņa.


text:
Un man ir vērši un ēzeļi, avis un kalpi, un kalpones, un es esmu sūtījis to pateikt manam kungam, lai gūtu viņa vēlību!”


text:
Bet vēstneši atgriezās pie Jēkaba, sacīdami: “Mēs aizgājām pie tava brāļa Ēsava, un arī viņš nāk tev pretī un četri simti vīru kopā ar viņu!”


text:
Jēkabs ļoti izbijās un satraucās, un viņš sadalīja savus ļaudis, avis, vēršus un kamieļus divās nometnēs.


text:
Un viņš domāja: “Ja Ēsavs nāks uz vienu nometni un to nopostīs, tad vismaz atlikusī nometne varēs paglābties!”


text:
Un Jēkabs teica: “Mana tēva Ābrahāma Dievs un mana tēva Īzaka Dievs! Kungs, tu man teici: ej atpakaļ uz savu zemi un vietu, kur tu esi dzimis, un es darīšu tev labu!


text:
Es neesmu vērts visas tās žēlastības un taisnības, ko tu savam kalpam esi darījis, – jo toreiz, kad es šķērsoju Jardānu, man bija tikai nūja, bet tagad man ir divas nometnes!


text:
Izglāb jel mani no brāļa rokas, no Ēsava rokas, jo es viņa baidos – ka viņš nenāk un nenokauj mūs, kā mātes, tā dēlus!


text:
Un tu teici: es darīšu tev labu un došu tev pēcnācējus kā smiltis jūrā, ko daudzuma dēļ ne saskaitīt!”


text:
zīdītājas kamieļmātes un trīsdesmit to mazuļus, četrdesmit govis un desmit vēršus, divdesmit ēzeļmātes un desmit ēzeļus.


text:
Viņš deva tos saviem kalpiem, katru baru atsevišķi, un teica tiem: “Ejiet pa priekšu tā, lai starp pulkiem paliek atstarpe!”


text:
Un viņš pavēlēja galvenajam, sacīdams: “Kad mans brālis Ēsavs satiks tevi un jautās: kam tu piederi un kurp tu ej, un kam pieder šie? –


text:
tad saki: tā ir tava kalpa Jēkaba dāvana, kas sūtīta manam kungam Ēsavam, un, re, arī aiz mums vēl nāk!”


text:
Un viņš pavēlēja arī otrajam un trešajam, un arī tiem, kas gāja aiz ganāmpulkiem, sacīdams: “Kad sastapsiet Ēsavu, sakiet viņam tāpat!


text:
Sakiet: redzi, arī tavs kalps Jēkabs nāk aiz mums!” Jo viņš domāja: “Es viņu pielabināšu ar dāvanām, kas iet man pa priekšu, un tik pēc tam skatīšu viņu vaigā – varbūt viņš mani pieņems!”


text:
Tonakt viņš cēlās, ņēma abas savas sievas, abas kalpones un vienpadsmit dēlus un pārgāja Jabokas braslu.


text:
Un tas redzēja, ka nevar viņu pievārēt, un sita viņam pa gurna locītavu, un Jēkaba gurna locītava izmežģījās, ar to cīkstoties.


text:
Un tas teica: “Atlaid mani, jo svīst jau gaisma!” Bet viņš teica: “Es tevi nelaidīšu, kamēr tu mani nesvētīsi!”


text:
Un tas teica: “Tevi vairs nesauks vārdā Jēkabs, bet gan Israēls, jo tu cīkstējies ar Dievu un cilvēkiem un uzvarēji!”


text:
Un Jēkabs jautāja: “Pasaki man savu vārdu!” Un tas teica: “Kāpēc tu prasi manu vārdu?” Un tas viņu tur svētīja.


text:
Tādēļ Israēla dēli līdz pat šim laikam neēd gūžas cīpslu, kas iet pār gurnu locītavu, jo viņš aizskāra Jēkaba gūžas cīpslu.


text:
Jēkabs pacēla acis, paraudzījās, un redzi – Ēsavs nāca kopā ar četriem simtiem vīru. Tad viņš sadalīja bērnus starp Leu, Rāhēli un abām kalponēm.


text:
Kalpones ar bērniem viņš nolika priekšā, Leu un viņas bērnus aiz tām, bet Rāhēli ar Jāzepu aizmugurē.


text:
Ēsavs skrēja viņam pretī, apkampa viņu, krita viņam ap kaklu un skūpstīja viņu, un viņi abi raudāja.


text:
Tad viņš pacēla acis, ieraudzīja tās sievas un bērnus un teica: “Kas tie tev ir?” Jēkabs atbildēja: “Tie ir bērni, kurus Dievs žēlsirdībā devis savam kalpam!”


text:
Un uz priekšu panācās arī Lea ar saviem bērniem un paklanījās. Pats pēdējais uz priekšu panācās Jāzeps ar Rāhēli, un viņi paklanījās.


text:
Un Ēsavs teica: “Kas ir viss šis pulks, ko esmu sastapis?” Un viņš atbildēja: “Lai gūstu sava kunga vēlību!”


text:
Un Jēkabs teica: “Nē, jel! Kaut jel es gūtu tavu vēlību un tu pieņemtu no manis šo dāvanu! Jo patiešām es redzēju tavu vaigu tāpat kā Dieva vaigu, un tu mani pieņēmi!


text:
Ņem jel manu dāvanu, kas tev atvesta, jo Dievs ir bijis man žēlsirdīgs, un man visa ir gana!” Un viņš uzstāja, un tas paņēma.


text:
Bet viņš atbildēja: “Mans kungs zina, ka bērni ir vāri, un man ir zīdītājas avis un govis, un, ja es tos dzīšu kaut vienu dienu, tad nobeigsies visas avis!


text:
Lai jel mans kungs iet pa priekšu savam kalpam, bet es lēnām sekošu aiz saviem lopiem, kamēr nonākšu pie mana kunga Seīrā.”


text:
Ēsavs teica: “Es likšu, lai pie tevis paliek kāds no maniem ļaudīm!” Bet viņš sacīja: “Kamdēļ tas, ja esmu guvis sava kunga vēlību?”


text:
Bet Jēkabs devās uz Sukotu un uzbūvēja sev namu, bet savam ganāmpulkam taisīja būdas, tādēļ to vietu nosauca vārdā Sukota.


text:
Iedams no Padān-Arāmas, Jēkabs sveikā nonāca Šehemas pilsētā, kas Kanaāna zemē, un viņš apmetās pilsētas priekšā.


text:
Un par simts sudraba gabaliem viņš no Šehema tēva Hamora dēliem nopirka to lauka gabalu, kur bija izpletis savu telti.


text:
Un viņu ieraudzīja Šehems, hivieša Hamora dēls, tās zemes vadonis, un viņš viņu ņēma, gulēja ar viņu un pazemoja viņu.


text:
Un Jēkabs uzzināja, ka viņš padarījis nešķīstu viņa meitu Dīnu, bet viņa dēli bija laukā pie lopiem, un Jēkabs klusēja, kamēr tie pārnāk.


text:
To uzzinājuši, no lauka pārnāca Jēkaba dēli, un viņi sadrūma un stipri dusmojās, jo viņš bija nodarījis kaunu Israēlam – gulējis ar Jēkaba meitu, bet tā nedara!


text:
Un Hamors runāja ar viņiem: “Mana dēla Šehema dvēsele ir pieķērusies jūsu meitai! Dodiet jel to viņam par sievu!


text:
Dzīvojiet kopā ar mums, un visa zeme būs jūsu priekšā. Dzīvojiet, pērciet to un ņemiet sev īpašumā!”


text:
Un Šehems teica viņas tēvam un viņas brāļiem: “Lai jel es gūstu jūsu vēlību, un, ko jūs man teiksiet, to es došu!


text:
Prasiet man krietni daudz izpirkuma un dāvanu, un es došu, ko jūs man teiksiet, bet tikai dodiet man to meiteni par sievu!”


text:
Bet Jēkaba dēli atbildēja Šehemam un Hamoram ar viltu, jo viņš bija padarījis nešķīstu viņu māsu Dīnu,


text:
un viņi teica: “Mēs nevaram tā darīt – dot mūsu māsu vīram, kam priekšāda, jo tas mums ir apsmiekls!


text:
Tikai šādi mēs varam jums piekrist – ja jūs kļūstat tādi paši kā mēs, ja tiek apgraizīti visi jūsu vīri!


text:
Un puisis nevilcinājās to darīt, jo kāroja Jēkaba meitu – viņš sava tēva namā tika godāts visvairāk.


text:
“Tie vīri ir mums labvēlīgi, lai viņi mīt šai zemē un pērk to, un zeme, re! – varen plaša viņu priekšā! Mēs ņemsim sev par sievām viņu meitas un mūsu meitas dosim viņiem!


text:
Taču tikai ar vienu nosacījumu šie vīri piekrīt dzīvot kopā ar mums – ja mēs būsim kā viena tauta, ja mēs apgraizīsim visus savus vīrus, tāpat kā viņi ir apgraizīti!


text:
Viņu ganāmpulki, viņu manta un visi viņu lopi – vai tie nebūs mūsu? Tikai piekritīsim viņiem, un tie dzīvos kopā ar mums!”


text:
Un Hamoram un viņa dēlam Šehemam paklausīja visi, kuri iet pa viņa pilsētas vārtiem, un tika apgraizīts ik vīrs, katrs, kas iet pa viņa pilsētas vārtiem.


text:
Taču trešajā dienā, kad tie cieta sāpes, notika tā – divi Jēkaba dēli, Šimons un Levī, Dīnas brāļi, ņēma savus zobenus, un viņi bez bailēm gāja uz to pilsētu un apkāva visus vīrus.


text:
Tad Jēkabs teica Šimonam un Levī: “Jūs mani esat iegrūduši nepatikšanās, darījuši man kaunu pie šīs zemes iemītniekiem, kanaāniešiem un periziešiem, bet man ir maz ļaužu – nu viņi sapulcēsies pret mani un sakaus mani un būšu postā es un mans nams!”


text:
Dievs teica Jēkabam: “Celies, ej uz Bēteli un apmeties tur, un uzcel tur altāri Dievam, kas tev parādījās, kad tu muki no sava brāļa Ēsava!”


text:
Un Jēkabs teica savam namam un visiem, kas bija ar viņu: “Aizvāciet svešos dievus, kas jums ir, šķīstieties un nomainiet savas drānas!


text:
Celsimies un iesim uz Bēteli, un es uzcelšu tur altāri Dievam, kas man atbildēja nelaimes dienā un bija ar mani ceļā, ko es gāju!”


text:
Un viņi atdeva Jēkabam visus svešos dievus, kas tiem bija, un gredzenus, kas tiem ausīs, un Jēkabs tos paslēpa zem ozola pie Šehemas.


text:
Viņiem promejot, pār apkārtnes pilsētām nāca Dieva šausmas, un to iemītnieki nedzinās pakaļ Jēkaba dēliem.


text:
Un viņš uzcēla tur altāri un nosauca to vietu par Ēl-Bēteli, jo tur viņam bija atklājies Dievs, kad viņš bēga no sava brāļa.


text:
Rebekas zīdītāja Debora nomira un tika apbedīta lejpus Bēteles zem ozola. To nosauca par Raudu ozolu.


text:
Dievs viņam teica: “Tavs vārds ir Jēkabs! Tevi vairs nesauks vārdā Jēkabs, bet gan – Israēls būs tavs vārds!” Un viņš nosauca to vārdā Israēls.


text:
Un Dievs viņam teica: “Es esmu visvarenais Dievs! Augļojies un vairojies – tauta un tautu pulks taps no tevis, un no taviem gurniem nāks ķēniņi!


text:
Un to zemi, ko es devu Ābrahāmam un Īzakam, es došu tev, un taviem pēcnācējiem pēc tevis es došu šo zemi!”


text:
Un Jēkabs uzslēja piemiņas stabu tajā vietā, kur viņš bija runājis ar Jēkabu, akmens stabu, un izlēja pār to lejamo upuri un apslacīja to ar eļļu.


text:
Viņi aizgāja no Bēteles, un, kad bija palicis vēl kāds gabals ceļa līdz Efrātai, Rāhēle dzemdēja un dzemdējot mocījās.


text:
Un, kad viņu atstāja dvēsele, jo viņa mira, viņa nosauca to vārdā Ben-Onī, bet viņa tēvs to nosauca par Benjāminu.


text:
Kad Israēls mita tajā zemē, tad Rūbens gāja un gulēja ar Bilhu, sava tēva blakussievu, un Israēls to uzzināja.


text:
Jēkabam bija divpadsmit dēli. Leas dēli – Jēkaba pirmdzimtais Rūbens un Šimons, un Levī, un Jūda, un Jisašhars, un Zebulūns.


text:
Un Zilpas, Leas kalpones, dēli – Gāds un Ašērs, šie ir Jēkaba dēli, kas viņam tika dzemdēti Padān-Arāmā.


text:
Un Jēkabs atnāca pie sava tēva Īzaka uz Mamri, Kirjat-Arbu, tā ir Hebrona, kur bija mituši Ābrahāms un Īzaks.


text:
Un sataisījās Īzaks un nomira, un tika piepulcināts saviem ļaudīm – vecs un sāts dienu, un viņu apglabāja Ēsavs un Jēkabs, viņa dēli.


text:
Savas sievas Ēsavs ņēma no Kanaāna meitām – Ādu, hetieša Ēlona meitu, un Āholībāmu, Anas meitu, hivieša Cibona meitu,


text:
Āholībāma dzemdēja Jeūšu, Jaalāmu un Korahu – šie ir Ēsava dēli, kas viņam tika dzemdēti Kanaāna zemē.


text:
Un Ēsavs ņēma savas sievas un savus dēlus, un savas meitas, un visus sava nama ļaudis, un savus ganāmpulkus, un visus savus lopus, un visu savu mantu, ko viņš bija sakrājis Kanaāna zemē, un devās uz Seīras zemi projām no sava brāļa Jēkaba.


text:
Viņu īpašumi bija par lielu, lai dzīvotu kopā, un zeme, kur viņi bija apmetušies, vairs nevarēja viņus uzturēt viņu ganāmpulku dēļ.


text:
Timna bija Ēsava dēla Elīfaza blakussieva, un viņa dzemdēja Elīfazam Amālēku. Šie ir Ēsava sievas Ādas dēli.


text:
Un šie ir Ēsava sievas Āholībāmas, Anas meitas, Cibona meitas, dēli – viņa Ēsavam dzemdēja Jeūšu, Jaalāmu un Korahu.


text:
Šie ir Ēsava dēli vadoņi. Ēsava pirmdzimtā, Elīfaza, dēli – vadonis Tēmāns, vadonis Omārs, vadonis Cefo, vadonis Kenazs,


text:
vadonis Korahs, vadonis Gatāms, vadonis Amālēks – šie ir Elīfaza vadoņi Edoma zemē, šie ir Ādas dēli.


text:
Un šie ir Ēsava dēla Reuēla dēli – vadonis Nahats, vadonis Zerahs, vadonis Šamma, vadonis Miza – šie ir Reuēla vadoņi Edoma zemē, šie ir Ēsava sievas Bāsmates dēli.


text:
Un šie ir Ēsava sievas Āholībāmas dēli – vadonis Jeūšs, vadonis Jaalāms, vadonis Korahs – šie vadoņi ir no Ēsava sievas Āholībāmas, Anas meitas.


text:
Un šie ir Cibona dēli – Aja un Ana, tas ir Ana, kurš tuksnesī atrada karstos avotus, kad viņš ganīja sava tēva Cibona ēzeļus.


text:
vadonis Dīšons, vadonis Ēcers, vadonis Dīšāns – šie ir horiešu vadoņi Seīras zemē – tāda ir vadoņu secība.


text:
Un Hūšāms nomira, un viņa vietā par ķēniņu kļuva Hadads, Bedada dēls, kurš Moāba laukos sakāva Midjānu, un viņa pilsētas vārds bija Avīta.


text:
Un Baal-Hānāns, Ahbora dēls, nomira, un viņa vietā par ķēniņu kļuva Hadars, un viņa pilsētas vārds bija Pāu, un viņa sievas vārds bija Mehētabēla, Matrēdas meita, Mē-Zahābas meita.


text:
Šie ir Ēsava vadoņu vārdi pēc viņu dzimtām, pēc viņu vietām, pēc viņu vārdiem – vadonis Timna, vadonis Alva, vadonis Jetēts,


text:
vadonis Magdiēls, vadonis Īrāms – šie ir Edoma vadoņi pēc viņu apmešanās vietām zemē, kas tiem piederēja. Tas ir Ēsavs, Edoma tēvs.


text:
Šīs ir Jēkaba paaudzes. Jāzeps bija septiņpadsmit gadu vecs un kopā ar saviem brāļiem ganīja avis, viņš palīdzēja sava tēva sievu Bilhas un Zilpas dēliem, un Jāzeps atstāstīja savam tēvam, ko tie sliktu runājuši.


text:
Bet Israēls mīlēja Jāzepu vairāk par visiem saviem dēliem, jo viņš tam bija dzimis vecumā, un viņš uzdāvināja tam raibi krāsotus svārkus.


text:
Un viņa brāļi redzēja, ka tēvs viņu mīl vairāk par visiem citiem brāļiem, un tie viņu ienīda un nespēja mierīgi ar viņu runāt.


text:
Re – mēs sējām kūlīšus lauka vidū, un re – mans kūlītis piecēlās un pat nostājās, un re – jūsu kūlīši sastājās apkārt un klanījās manam kūlītim!”


text:
Un viņa brāļi viņam teica: “Tad nu tu mūs valdīsi, tu pārraudzīsi?!” Un tie vēl vairāk ienīda viņu par viņa sapņiem un sacīto.


text:
Un viņš atkal sapņoja citu sapni un pastāstīja to saviem brāļiem: “Re – es atkal sapņoju sapni, un re – saule un mēness, un vienpadsmit zvaigznes man klanījās!”


text:
Un viņš pastāstīja to savam tēvam un saviem brāļiem, bet tēvs viņu apsauca un teica: “Ko nozīmē šis sapnis, ko tu sapņoji? Vai man un tavai mātei, un taviem brāļiem nu būs jāiet klanīties tev līdz zemei?!”


text:
Israēls teica Jāzepam: “Visi tavi brāļi taču gana Šehemā! Nāc nu, es tevi sūtīšu pie viņiem!” Un viņš teica: “Es te!”


text:
Un viņš tam sacīja: “Ej jel paskaties, vai ar taviem brāļiem un avīm viss kārtībā, un pastāsti man!” Un viņš sūtīja to prom no Hebronas ielejas, un Jāzeps nonāca Šehemā.


text:
Tas vīrs teica: “No šejienes viņi ir aizgājuši, jo es viņus dzirdēju sakām: iesim uz Dotānu!” – un Jāzeps gāja pakaļ saviem brāļiem un atrada viņus Dotānā.


text:
Tie ieraudzīja viņu no tālienes, un, pirms vēl viņš bija pienācis, tie sazvērējās, lai viņu nonāvētu.


text:
Tad nu iesim, nokausim viņu un iemetīsim kādā no bedrēm, un teiksim: plēsīgs zvērs viņu aprija! – Tad redzēsim, kas no viņa sapņiem iznāks!”


text:
Rūbens tiem teica: “Neizlejiet asinis! Iemetiet viņu bedrē, kas tuksnesī, bet roku viņam klāt nelieciet!” – tā viņš darīja, lai izglābtu viņu no tiem un aizgādātu atpakaļ pie tēva.


text:
Kad Jāzeps atnāca pie saviem brāļiem, notika tā – tie noģērba Jāzepam svārkus, viņa raibos svārkus, kas tam bija!


text:
Un viņi apsēdās ēst maizi, tad pacēla savas acis un ieraudzīja, redzi – no Gileādas nāca ismaēliešu karavāna, un viņu kamieļi nesa smaržas un balzamu, un mirres, būdami ceļā uz Ēģipti.


text:
Ejam un pārdodam viņu ismaēliešiem, lai mēs viņam ne roku nebūtu piedūruši, jo viņš taču ir mūsu brālis, viņš ir mūsu miesa!” – Un viņa brāļi viņam paklausīja.


text:
Bet garām gāja midjāniešu vīri, tirgoņi – tad tie izvilka un izcēla Jāzepu no bedres un pārdeva viņu ismaēliešiem par divdesmit sudraba gabaliem, un Jāzepu aizveda uz Ēģipti.


text:
Kad Rūbens atgriezās pie bedres un ieraudzīja, ka Jāzepa vairs bedrē nav, viņš saplēsa savas drānas.


text:
Un raibos svārkus viņi aizgādāja savam tēvam, sacīdami: “To mēs atradām, palūko jel, vai tie ir tava dēla svārki vai ne?”


text:
Viņš tos pazina un teica: “Mana dēla svārki! Plēsīgs zvērs viņu ir aprijis! Plosīt saplosīts Jāzeps!”


text:
Visi viņa dēli un meitas nāca viņu mierināt, bet viņš liedzās mierināties, sacīdams: “Sērodams es nokāpšu šeolā pie sava dēla!” – un viņa tēvs raudāja par viņu!


text:
Un Jūda teica Onānam: “Ej pie sava brāļa sievas un dari, kā viņas vīrabrālim nākas, radi pēcnācējus savam brālim!”


text:
Bet Onāns zināja, ka ne jau viņam būs tas pēcnācējs, un tā – kad viņš gāja pie sava brāļa sievas, viņš izšļāca zemē, lai nedotu savam brālim pēcnācēju.


text:
Tad Jūda teica savai vedeklai Tamārai: “Atgriezies sava tēva namā kā atraitne, kamēr paaugas mans dēls Šēla!” – jo viņš domāja: “Ka arī tas nenomirst, tāpat kā viņa brāļi!” Un Tamāra gāja un mita sava tēva namā.


text:
Gāja dienas, un Jūdas sieva, Šūas meita, nomira, un, kad Jūda rimās sērot, viņš gāja cirpt savas avis. Kopā ar savu draugu adullāmieti Hīru viņi devās uz Timnu.


text:
Tad viņa novilka atraitnes drānas un uzklāja sev sejas apsegu, apklājās un sēdēja Ēnaimas vārtos, kas ceļā uz Timnu, jo viņa redzēja, ka Šēla ir uzaudzis, bet par sievu tam viņa atdota nebija.


text:
Viņš pie tās iegriezās, garām iedams, un teica: “Nāc šurp, lai es eju pie tevis!” – jo viņš nezināja, ka tā ir viņa vedekla! Bet viņa teica: “Ko tu man dosi, ja gribi nākt pie manis?”


text:
Viņš teica: “Es tev no sava ganāmpulka atsūtīšu kazlēnu!” Bet viņa teica: “Tad dod man ķīlu, kamēr tu to atsūti!”


text:
Un viņš teica: “Kas tad man tev jādod ķīlā?” Viņa teica: “Tavs zīmoggredzens, tavs mērs un tavs spieķis, kas tev rokā!” Viņš tos iedeva, gāja pie viņas, un viņa kļuva no viņa grūta.


text:
Bet Jūda ar savu draugu adullāmieti sūtīja kazlēnu, lai dabūtu atpakaļ savu ķīlu no tās sievas, bet tas viņu neatrada.


text:
Un viņš prasīja tās vietas vīriem: “Kur ir tā priekameita, kas Ēnaimā pie ceļa?” Bet viņi teica: “Nav bijis tur priekameitas!”


text:
Un viņš gāja atpakaļ pie Jūdas un teica: “Es viņu neatradu, un arī tās vietas vīri teica: nav bijis tur ielasmeitas!”


text:
Un Jūda teica: “Lai ņem sev, ka tik netiekam kaunā! Redzi – es taču sūtīju šo kazlēnu, bet tu viņu neatradi!”


text:
Un pēc kādiem trim mēnešiem Jūdam tika pastāstīts: “Tava vedekla Tamāra ir maukojusi, redzi – maukodama tapusi grūta!” Un Jūda teica: “Atvediet viņu šurp, lai viņu sadedzina!”


text:
Viņu atveda, un viņa lika, lai viņas vīratēvam saka: “Es esmu grūta no tā vīra, kam pieder šīs lietas!” Viņa teica: “Palūko jel – kam pieder šis zīmoggredzens, šis mērs un šis spieķis!”


text:
Jūda tos pazina un teica: “Viņa ir taisnīgāka par mani, jo es viņu neesmu devis savam dēlam Šēlam!” Un viņš ar to vairs negulēja.


text:
Kad viņa dzemdēja, viens izbāza roku, un vecmāte to satvēra un piesēja rokai sarkanu diegu, sacīdama: “Šis iznāca pirmais!”


text:
Bet viņš ievilka roku atpakaļ, un redzi – iznāca viņa brālis, un viņa teica: “Ak, kā tu plēstin izplēsies laukā!” Un viņa nosauca viņu vārdā Perecs.


text:
Jāzeps tika aizvests uz Ēģipti, un viņu nopirka ēģiptietis Potifars, faraona galminieks, sardzes virsnieks, no ismaēliešiem, kas viņu turp bija aizveduši.


text:
Jāzeps guva viņa vēlību, kalpodams viņam, un tas iecēla viņu pārvaldīt savu namu un nodeva viņam visu, kas tam bija.


text:
Un notika tā – kopš tā brīža, kad tas bija iecēlis viņu par pārvaldnieku savam namam un visam, kas tam bija, – Kungs Jāzepa dēļ svētīja tā ēģiptieša namu, un Kunga svētība bija pār visu, kas tam bija namā un uz lauka.


text:
Visu, kas tam bija, viņš atstāja Jāzepa ziņā un vairs pat nezināja, kas tam ir, vien izņemot maizi, ko ēda. Bet Jāzeps bija glītu augumu un jauku izskatu.


text:
Bet viņš liedzās un teica sava kunga sievai: “Redzi, mans kungs bez manis pat nezina, kas viņam namā – visu, kas viņam ir, viņš ir nodevis man!


text:
Šai namā nav lielāka par mani, un viņš man nav liedzis neko, vien izņemot tevi, jo tu esi viņa sieva. Tad kā lai es nodaru tādu lielu ļaunumu un grēkoju pret Dievu?!”


text:
Bet viņa diendienā runāja ar Jāzepu, tomēr viņš tajā neklausījās – ne gulēja ar to, ne bija ar to kopā.


text:
Un kādu dienu, kad viņš gāja namā, lai darītu savus darbus, tur, namā, nebija neviena no nama vīriem.


text:
Un viņa sakampa viņu aiz drēbēm, sacīdama: “Guli ar mani!” Bet viņš pameta savas drēbes pie viņas un izbēga laukā.


text:
viņa sasauca sava nama vīrus un teica: “Redziet, viņš atvedis pie mums ebreju vīru, lai tas mūs apsmietu! Tas nāca pie manis, lai gulētu ar mani, bet es kliedzu skaļā balsī!


text:
Un tad, kā šis dzirdēja, ka es sāku saukt palīgā, tā pameta pie manis savas drēbes un izbēga laukā!”


text:
Un viņa to pastāstīja viņam tiem pašiem vārdiem: “Tas ebreju vergs, ko tu pie mums atvedi, nāca mani piesmiet!


text:
Kad viņa kungs dzirdēja, ko runā viņa sieva, ko viņa tam stāsta: “Kā es teicu, tā viņš – tavs vergs! – man darīja,” tad viņš iesvilās dusmās.


text:
Un Jāzepa kungs saņēma viņu un ieslodzīja cietumā kopā ar ķēniņa ieslodzītajiem, un nu viņš bija tur – cietumā.


text:
Un cietuma pārvaldnieks nodeva Jāzepa atbildībā visus ieslodzītos, kas bija cietumā, un, kas vien tur tika darīts, to viņš darīja!


text:
Cietuma pārvaldnieks neraudzījās, ko viņš dara, jo Kungs bija ar viņu, un, ko vien viņš darīja, tam Kungs lika izdoties.


text:
Pēc tam notika tā – Ēģiptes ķēniņa dzērienu devējs un maiznieks nogrēkojās pret savu kungu, Ēģiptes ķēniņu.


text:
Sardzes virsnieks norīkoja pie viņiem Jāzepu, un viņš tos uzraudzīja – kādas dienas viņi tika apsargāti.


text:
Un viņi abi sapņoja sapni – vienā naktī katrs savu sapni, katru sapni ar savu nozīmi – Ēģiptes ķēniņa dzērienu devējs un maiznieks, kuri bija ieslodzīti cietumā.


text:
Un viņš jautāja faraona galminiekiem, kuri kopā ar viņu tika apsargāti viņa kunga namā: “Kāpēc jūsu sejas šodien tik īgnas?”


text:
Tie viņam teica: “Sapni mēs sapņojām, bet nav, kas to izskaidro!” Un Jāzeps tiem sacīja: “Vai ne pie Dieva ir skaidrojums?! Pastāstiet jel man!”


text:
Un manā rokā faraona kauss, un es ņēmu vīnogas un izspiedu tās faraona kausā, un es sniedzu kausu faraonam!”


text:
Trīs dienu laikā faraons pacels tev galvu un atjaunos tevi amatā, un tu pasniegsi faraonam kausu kā iepriekš, kad biji viņa dzērienu devējs.


text:
Taču atceries mani, kad tev ies labi, izrādi man laipnību, ieminies par mani faraonam, ka dabū mani laukā no šī nama!


text:
Jo zagtin mani nozaguši ebreju zemē, un arī šeit es neesmu darījis neko, kālab mani būtu jāliek cietumā!”


text:
Un galvenais maiznieks redzēja, ka viņš labi skaidro, un teica Jāzepam: “Arī man sapnī – re, trīs cepumu grozi uz galvas!


text:
Un augšējā grozā – visāda faraona ēdmaņa, maiznieka darinājums, un putni to rija no groza uz manas galvas!”


text:
Trešajā dienā bija faraona dzimšanas diena, un viņš rīkoja dzīres visiem saviem kalpiem, un viņš izskatīja galvenā dzērienu devēja un galvenā maiznieka lietu, klātesot visiem saviem kalpiem.


text:
Un redzi – aiz tām no Nīlas iznāk septiņas citas govis, slikta izskata un kārnas miesās, un nostājas Nīlas krastā blakus tām govīm.


text:
Un šīs govis, sliktā izskata un kārnās miesās, apēda tās govis, kas skaista izskata un brangas. Un faraons pamodās.


text:
Tad viņš atkal aizmiga un sapņoja otrreiz, un redzi – uz viena stiebra aug septiņas vārpas, brangas un labas.


text:
Un no rīta viņš bija satrauktu garu un sūtīja sasaukt visus Ēģiptes magus un visus gudros, un faraons stāstīja tiem savu sapni, bet nebija neviena, kas faraonam to izskaidro.


text:
Faraons bija sadusmojies uz saviem kalpiem un bija licis mani apsargāt sardzes virsnieka namā – mani un galveno maiznieku!


text:
Un vienā naktī mēs sapņojām sapni, es un viņš, mēs sapņojām, un katram sapnim bija savs skaidrojums!


text:
Kopā ar mums tur bija ebreju puisis, sardzes virsnieka vergs – viņam mēs stāstījām un viņš mums skaidroja mūsu sapņus, viņš izskaidroja katram savu sapni!


text:
Un, kad viņš mums bija izskaidrojis, notika tā – es tiku atjaunots savā amatā, bet maiznieku pakāra.”


text:
Tad faraons sūtīja pasaukt Jāzepu, un viņu steigšus atveda no cietuma. Viņš noskuvās, apmainīja drānas un devās pie faraona.


text:
Un faraons teica Jāzepam: “Sapni es nosapņoju, bet nav, kas to izskaidro, un par tevi es esmu dzirdējis, ka, uzklausījis sapni, tu vari to izskaidrot!”


text:
Un redzi – pēc tām nāk laukā citas septiņas govis – izģindušas, tik vājas un kārnas miesās, ka tādas es nebiju redzējis visā Ēģiptes zemē, tik sliktas!


text:
Un tās satilpa tajās, ka nevarēja pat manīt, ka tās būtu tām vēderā, un tās izskatījās tikpat slikti kā sākumā. Un es pamodos.


text:
Un kārnās vārpas aprija septiņas labās vārpas, un es to izstāstīju magiem, bet neviens man nevarēja izskaidrot!”


text:
Un Jāzeps teica faraonam: “Faraona sapņi ir viens un tas pats. Ko Dievs darīs – to viņš ir pateicis faraonam!


text:
Septiņas labās govis ir septiņi gadi, un septiņas labās vārpas ir septiņi gadi. Šie sapņi ir viens un tas pats.


text:
Un septiņas kārnās un sliktās govis, kas nāca pēc tām, ir septiņi gadi, un septiņas tukšās vārpas, austrumvējā nomelnējušās, būs septiņi bada gadi!


text:
Bet tas, ka sapnis faraonam atkārtojies divas reizes, nozīmē, ka Dievs šo lietu ir apstiprinājis, un Dievs steigs tā darīt!


text:
Lai faraons dara tā – ieceļ valstī ierēdņus un septiņos sāta gados lai ņem piekto daļu no Ēģiptes ražas.


text:
Lai tie savāc visu ēdamo labajos gados, kas tagad nāk, lai tie faraona uzraudzībā sakrāj labību pilsētās pārtikai un apsargā to.


text:
Šis krājums būs ēdamais visai zemei septiņos bada gados, kas nāks Ēģiptes zemē, lai zeme netiktu izpostīta bada dēļ!”


text:
Un faraons teica Jāzepam: “Tā kā Dievs licis tev visu šo zināt, tad nav saprātīgāka un gudrāka par tevi!


text:
Tu pārraudzīsi manu namu, un pēc tavas pavēles gatavos krājumus visa mana tauta, pēc troņa tikai es būšu lielāks par tevi!”


text:
Faraons noņēma no rokas savu zīmoggredzenu un uzvilka to pirkstā Jāzepam, viņš ieģērba to vieglbalta lina drānās un ap kaklu tam aplika zelta ķēdi.


text:
Un viņš ļāva tam braukt savos otros labākajos ratos un lika saukt tā priekšā: “Abrēk!” Un viņš tika iecelts pār visu Ēģiptes zemi.


text:
Un faraons teica Jāzepam: “Es esmu faraons, bet bez tavas ziņas neviens necels ne roku, ne kāju visā Ēģiptes zemē!”


text:
Faraons nosauca Jāzepu vārdā Cāfnat-Pānēhs un deva viņam par sievu Āsnati, Ona priestera Potī-Peras meitu. Un Jāzeps pārstaigāja visu Ēģiptes zemi.


text:
Jāzeps bija trīsdesmit gadu vecs, kad stājās Ēģiptes ķēniņa kalpībā, un Jāzeps devās prom no faraona un pārstaigāja visu Ēģiptes zemi.


text:
Visus septiņus gadus viņš krāja pārtiku, kas bija Ēģiptes zemē, un novietoja to pilsētās. To pārtiku, ko ienesa lauki ap katru pilsētu, viņš novietoja tās vidū.


text:
Jāzeps kļuva tēvs diviem dēliem, pirms nāca bada gadi, tos viņam dzemdēja Āsnate, Ona priestera Potī-Peras meita.


text:
Pirmdzimto Jāzeps nosauca vārdā Manase, jo: “Dievs man licis aizmirst visas manas mokas un mana tēva namu.”


text:
Un sākās septiņi bada gadi, tie nāca, kā Jāzeps teica. Visās zemēs bija bads, bet visā Ēģiptes zemē bija maize.


text:
Badojās visa Ēģiptes zeme, un tauta brēca uz faraonu pēc maizes, bet faraons teica ēģiptiešiem: “Ejiet pie Jāzepa, kā viņš jums teiks, tā dariet!”


text:
Bads bija pār visu zemi, un Jāzeps atvēra visus labības krājumus, kas tajā bija, un pārdeva ēģiptiešiem. Bads pieņēmās spēkā Ēģiptes zemē.


text:
Kad Jēkabs uzzināja, ka Ēģiptē ir labība, viņš teica saviem dēliem: “Ko jūs skatāties viens uz otru?!”


text:
Viņš teica: “Re, es dzirdēju, ka Ēģiptē ir labība! Dodieties turp un pērciet mums labību, lai mēs varam dzīvot, nevis mirt!”


text:
Un Jāzeps – viņam bija vara pār to zemi! Viņš pārdeva labību visām zemes tautām! Atnāca Jāzepa brāļi, un tie klanījās viņam ar seju līdz zemei!


text:
Jāzeps ieraudzīja savus brāļus un pazina, bet nedevās tiem zināms, runāja ar tiem stingri un teica: “No kurienes jūs nākat?” Viņi teica: “No Kanaāna zemes! Lai nopirktu ēdamo!”


text:
Tad Jāzeps atcerējās sapņus, ko bija par tiem sapņojis, un teica: “Jūs esat spiegi – jūs esat nākuši izskatīt zemes neaizsargātās vietas!”


text:
Bet tie teica: “Mēs esam tavi kalpi! Mēs bijām divpadsmit! Mēs esam brāļi, viena vīra dēli no Kanaāna zemes! Redzi – jaunākais šodien ir kopā ar tēvu, un viena vairs nav!”


text:
Tā jūs tiksiet pārbaudīti – pie faraona dzīvības! – jūs neaiziesiet no šejienes tikmēr, kamēr šurp neatnāks jūsu jaunākais brālis!


text:
Sūtiet vienu no jums, lai tas atved jūsu jaunāko brāli. Jūs paliksiet ieslodzīti, un jūsu vārdi tiks pārbaudīti, vai jums ir taisnība vai nav! Pie faraona dzīvības – jūs esat spiegi!”


text:
Ja jūs esat godīgi, tad viens no brāļiem lai paliek ieslodzīts sardzes namā, bet jūs ejiet, aiznesiet labību uz savām mājām, kur bads!


text:
Atvediet pie manis savu jaunāko brāli, tad es pārliecināšos par jūsu vārdiem, un jūs nemirsiet!” Un viņi tā darīja.


text:
Viņi teica viens otram: “Tiešām, mēs esam vainīgi par mūsu brāli – kad redzējām viņa dvēseli bēdās, kad viņš mēģināja mūs iežēlināt, bet mēs neklausījāmies! Tādēļ pār mums nākusi šī nelaime!”


text:
Un Rūbens viņiem atbildēja: “Vai es jums neteicu: nenoziedzieties pret bērnu! – bet jūs neklausījāt, un nu viņa asinis tiks atprasītas!”


text:
Un viņš aizgriezās no tiem un raudāja, un, atkal pievērsies, runāja ar tiem, paņēma Šimonu un viņu acu priekšā to ieslodzīja.


text:
Un Jāzeps pavēlēja piebērt viņu traukus ar labību, kā arī atdot viņu naudu, ieliekot katra maisā, un dot tiem ceļamaizi. Un tā tika darīts.


text:
Kad tai vietā, kur viņi nakšņoja, viens atvēra savu maisu, lai iedotu barību ēzelim, tas ieraudzīja savu naudu, un redzi – tā bija viņa maišeļa virspusē!


text:
Viņš teica saviem brāļiem: “Mana nauda ir atlikta atpakaļ, redzi kur – manā maišelī!” Sirds tiem kāpa pa muti, un tie drebēdami teica: “Ko Dievs mums ir darījis?!”


text:
Kad viņi pārnāca pie sava tēva Jēkaba uz Kanaāna zemi, viņi pastāstīja tam visu, kas viņiem gadījies:


text:
Mēs esam divpadsmit brāļi, mūsu tēva dēli, viena vairs nav, bet jaunākais šodien ir kopā ar mūsu tēvu Kanaāna zemē.


text:
Un tas vīrs, tās zemes kungs, mums teica: šādi es uzzināšu, vai jūs esat godīgi – atstājiet pie manis vienu no saviem brāļiem, ņemiet labību badā esošajiem mājās un ejiet!


text:
Atvediet savu jaunāko brāli pie manis! Tad es zināšu, ka jūs neesat spiegi, bet esat godīgi. Tad es atdošu jums brāli un jūs varēsiet brīvi staigāt šajā zemē.”


text:
Bet, kad viņi iztukšoja savus maisus, redzi – katram maisā bija paša naudas maisiņš, un, kad viņi ieraudzīja savus naudas maisiņus, viņi un viņu tēvs izbijās.


text:
Un viņu tēvs Jēkabs tiem teica: “Bez bērniem jūs mani esat atstājuši! Jāzepa vairs nav, Šimona vairs nav, tagad jūs paņemsiet Benjāminu! Pār mani tas viss ir nācis!”


text:
Un Rūbens teica savam tēvam: “Nonāvē divus manus dēlus, ja es viņu pie tevis neatvedīšu atpakaļ! Dod viņu man, un es viņu atvedīšu pie tevis atpakaļ!”


text:
Bet viņš teica: “Mans dēls neies kopā ar jums, jo viņa brālis ir miris un viņš ir vienīgais, kas palicis! Ja nu ceļā, kurp jūs ejat, viņu ķers nelaime, jūs manu rūpēs nosirmojušo galvu novedīsiet šeolā!”


text:
Kad tie bija izlietojuši no Ēģiptes atvesto labību, tēvs tiem teica: “Dodieties atkal turp, pērciet mums mazliet ēdamā!”


text:
Jūda viņam teica: “Tas vīrs mūs zvērināt nozvērināja: manu vaigu jums neredzēt, kamēr jūsu brālis te nebūs kopā ar jums!


text:
bet, ja tu viņu nesūtīsi, mēs neiesim, jo tas vīrs mums teica: manu vaigu jums neredzēt, kamēr jūsu brālis te nebūs kopā ar jums!”


text:
Un Israēls teica: “Kādēļ jūs man darījāt ļaunu, stāstīdami tam vīram, ka jums ir vēl viens brālis?!”


text:
Bet viņi teica: “Tas vīrs mūs iztaujāja par mums un par vietu, kur mēs dzimuši, prasīdams: vai jūsu tēvs vēl ir dzīvs? Vai jums ir vēl kāds brālis? – un mēs viņam visu pastāstījām! Vai tad mēs zinājām, ka viņš teiks: atvediet šurp savu brāli!”


text:
Un Jūda teica savam tēvam Israēlam: “Sūti zēnu kopā ar mani, mēs celsimies un iesim, ka paliekam dzīvi un nemirstam ne mēs, ne tu, ne mūsu mazie!


text:
Es gādāšu par viņu, no manis tu viņu varēsi atprasīt! Ja es viņu neatvedīšu pie tevis atpakaļ, ja nenostādīšu tavā priekšā – tad uz mūžiem pret tevi es būšu grēkojis!


text:
Un viņu tēvs Israēls tiem teica: “Ja tā, tad nu tā dariet – ņemiet traukos no tā, ko zeme dod, un aiznesiet tam vīram dāvanu – mazliet balzama, mazliet medus, smaržu, mirru, pistāciju un mandeļu.


text:
Ņemiet divtik sudraba un aiznesiet atpakaļ arī to sudrabu, kas tika atlikts jūsu maišeļu augšpusē – varbūt tā ir kļūda.


text:
Visvarenais Dievs lai dod jums žēlastību tā vīra priekšā, ka tas ļauj atgriezties jums, jūsu brālim un Benjāminam. Bet es – tik zaudēju bērnus vienu pēc otra!”


text:
Un tie vīri ņēma šo dāvanu, paņēma divtik sudraba, arī Benjāminu, cēlās un devās uz Ēģipti un stājās Jāzepa priekšā.


text:
Kad Jāzeps redzēja kopā ar tiem Benjāminu, viņš teica sava nama pārvaldniekam: “Aizved šos vīrus uz mājām, nokauj barokli un pagatavo to, jo šie vīri ēdīs pusdienas kopā ar mani!”


text:
Aizvesti uz Jāzepa namu, vīri nobijās un runāja: “Mēs esam šurp atvesti tā sudraba dēļ, kas iepriekš tika atlikts mūsu maišeļos, lai izmeklētu mūsu lietu, sagrābtu mūs un paņemtu par kalpiem mūs un mūsu ēzeļus!”


text:
un, kad mēs nonācām vietā, kur pārnakšņot, mēs attaisījām savus maišeļus, un tur – katram viņa sudrabs maišeļa augšpusē pilnā svarā, tagad mēs to atnesām atpakaļ.


text:
Un mēs atnesām vēl citu sudrabu, lai nopirktu ēdamo. Mēs nezinām, kurš atlicis sudrabu mūsu maišeļos!”


text:
Tas atbildēja: “Miers ar jums! Nebaidieties! Jūsu Dievs un jūsu tēvu Dievs jums atlicis mantu jūsu maišeļos! Es jūsu naudu esmu saņēmis!” Un viņš atveda pie tiem Šimonu.


text:
Un tas vīrs viņus aizveda uz Jāzepa namu, deva viņiem ūdeni, un tie mazgāja savas kājas; un viņš deva barību viņu ēzeļiem.


text:
Un viņi sagatavoja dāvanu, ko bija atveduši, līdz Jāzeps nāca pusdienās, jo bija dzirdējuši, ka viņi tur ēdīs maizi.


text:
Jāzeps pārnāca mājās, un viņi tam pasniedza dāvanu, ko bija atnesuši uz namu, un klanījās viņam līdz zemei.


text:
Viņš apvaicājās, vai tiem klājas labi, un jautāja: “Vai klājas labi jūsu tēvam, tam vecajam, par kuru jūs stāstījāt? Vai viņš vēl ir dzīvs?”


text:
Un viņi atbildēja: “Mūsu tēvam, tavam kalpam, klājas labi, viņš vēl ir dzīvs,” un viņi liecās un klanījās.


text:
Viņš palūkojās un ieraudzīja savu brāli Benjāminu, savas mātes dēlu, un teica: “Vai šis ir jūsu jaunākais brālis, par kuru jūs man stāstījāt?” Viņš teica: “Dievs lai tev ir žēlsirdīgs, mans dēls!”


text:
Un Jāzeps steidzās, trīcēdams pie visām miesām sava brāļa dēļ, un viņam nāca raudiens, un viņš iegāja istabā un raudāja tur.


text:
Viņam pasniedza atsevišķi, un viņiem atsevišķi, un ēģiptiešiem, kuri ēda kopā ar viņu, arī atsevišķi, jo ēģiptieši nevar ēst maizi kopā ar ebrejiem, tas ēģiptiešiem šķiet pretīgi.


text:
Tie tika nosēdināti viņa priekšā – pirmdzimtais pēc savas pirmdzimtības un jaunākais – jaunākā vietā, un tie vīri brīnījās par to.


text:
Viņiem nesa maltīti no Jāzepa galda, bet Benjāmina maltīte bija piecreiz lielāka nekā visiem pārējiem, un viņi dzēra un noreiba pie viņa.


text:
Un viņš pavēlēja sava nama pārvaldniekam: “Piepildi to vīru maišeļus ar ēdamo, cik tie spēj nest, un katra sudrabu atliec atpakaļ viņa maišeļa augšpusē.


text:
Un manu kausu, sudraba kausu, ieliec maišeļa augšpusē jaunākajam, tāpat arī sudrabu par viņa labību!” – un viņš darīja, kā Jāzeps bija sacījis!


text:
Tie nebija vēl pārāk tālu aizgājuši no pilsētas, kad Jāzeps teica sava nama pārvaldniekam: “Celies, dzenies pakaļ tiem vīriem un panācis saki: kāpēc jūs labu atmaksājat ar ļaunu?!


text:
Vai šis nav tas, no kā dzer mans kungs? Ar to viņš mēdz pareģot! Ļaunu jūs esat darījuši, tā darīdami!”


text:
Bet viņi tam teica: “Kāpēc mans kungs runā šādus vārdus?! Tavi kalpi lai darītu tādu lietu? Lai tas tālu no mums!


text:
Redzi – no Kanaāna zemes mēs atvedām tev atpakaļ naudu, ko atradām mūsu maišeļu augšpusē, kā tad lai mēs būtu tavam kungam nozaguši sudrabu vai zeltu?!


text:
Pie kā no taviem kalpiem tas atradīsies, tas lai mirst, un arī mēs tad lai topam tavam kungam par vergiem!”


text:
Un viņš teica: “Nu tā, lai notiek, kā jūs teicāt: pie kā to atradīs, tas būs mans vergs, bet jūs, pārējie, būsiet bez vainas!”


text:
Tad Jūda kopā ar saviem brāļiem devās uz Jāzepa namu – viņš vēl bija tur, un viņi krita viņa priekšā pie zemes.


text:
Un Jūda teica: “Ko lai sakām savam kungam? Ko lai runājam? Kā lai attaisnojamies? Dievs ir atklājis tavu kalpu vainu! Re – nu mēs esam mana kunga vergi, gan mēs, gan tas, pie kura atrada kausu!”


text:
Un viņš teica: “Pasargi! Lai es tā darītu?! Tas vīrs, pie kura atrada kausu, – tas būs mans vergs, bet jūs ejiet ar mieru pie sava tēva!”


text:
Un Jūda uzstāja un teica: “Tomēr, mans kungs! Ļauj jel tavam kalpam teikt kādu vārdu savam kungam, neiededzies dusmās pret savu kalpu, jo tu esi kā pats faraons!


text:
Un mēs teicām savam kungam: mums ir vecs tēvs un vēl mazs bērns, kas viņam vecumā dzimis, un viņa brālis ir miris, un viņš ir palicis viens no savas mātes dēliem, un viņa tēvs mīl viņu.


text:
Un tu teici saviem kalpiem: kamēr jūsu jaunākais brālis neatnāks kopā ar jums, tikmēr manu vaigu jums neredzēt!


text:
Bet mēs teicām: mēs nevaram iet! Mēs iesim, ja jaunākais brālis nāks kopā ar mums, jo mums neredzēt tā vīra vaigu, kamēr mūsu jaunākais brālis nav kopā ar mums!


text:
Un viens jau man aizgājis, es domāju – plosīt saplosīts, – un kopš tās reizes es viņu neesmu redzējis.


text:
Ja jūs man atņemsiet arī šo, ja viņu ķers kāda nelaime, jūs manu rūpēs nosirmojušo galvu novedīsiet šeolā!


text:
Un tagad, kad es aiziešu pie tava kalpa, mana tēva, bez zēna – un viņa dvēsele tam ir pieķērusies! –


text:
un viņš ieraudzīs, ka zēna nav, viņš nomirs, un tavi kalpi būs noveduši tava kalpa, mūsu tēva, rūpju dēļ sirmo galvu šeolā!


text:
Jo tavs kalps savam tēvam solījās gādāt par zēnu, sacīdams: ja es viņu neatvedīšu atpakaļ pie tevis, tad uz mūžiem es būšu grēkojis pret savu tēvu!


text:
Un tagad – paturi jel tavu kalpu zēna vietā par vergu manam kungam, bet zēns lai iet kopā ar saviem brāļiem,


text:
Jāzeps nevarēja valdīties, klātesot tiem, kuri bija pie viņa, un viņš uzkliedza: “Ejiet visi prom no manis!” Un, kad viņš atklāja sevi brāļiem, neviens cits pie viņa nebija palicis.


text:
Jāzeps teica saviem brāļiem: “Es esmu Jāzeps! Vai mans tēvs vēl ir dzīvs?!” – bet viņa brāļi nespēja tam atbildēt, jo bija nobijušies no viņa.


text:
Un Jāzeps teica saviem brāļiem: “Nāciet jel tuvāk pie manis!” Tie panācās tuvāk, un viņš teica: “Es esmu Jāzeps, jūsu brālis, kuru jūs pārdevāt uz Ēģipti!


text:
Un nu – neesiet drūmi un nedusmojiet uz sevi par to, ka pārdevāt mani uz šejieni, jo Dievs mani ir sūtījis jums pa priekšu, lai mēs izdzīvotu!


text:
Dievs mani ir sūtījis jums pa priekšu, lai jūs saglabātu uz zemes, lai jūs paliktu dzīvi un daudzi izglābtos!


text:
Tad nu – ne jūs mani uz šejieni sūtījāt, bet Dievs. Viņš mani darīja par tēvu faraonam, par kungu visam viņa namam un par valdnieku visai Ēģiptes zemei!


text:
Steidziet un ejiet pie mana tēva, sakiet viņam: tā saka tavs dēls Jāzeps: Dievs mani ir darījis par kungu visā Ēģiptē, nekavējies, nāc pie manis!


text:
Apmeties Gošenes zemē, un tu būsi man tuvu – tu un tavi dēli, tavu dēlu dēli, tavas avis, tavi vērši un viss, kas tev ir.


text:
Un es tevi tur apgādāšu, jo vēl piecus gadus būs bads, lai neizputētu tu un tavs nams, un viss, kas tev ir!


text:
Pastāstiet manam tēvam par visu manu bagātību Ēģiptē un par visu, ko jūs redzējāt! Steidziet un atvediet šurp manu tēvu!”


text:
Un viņš krita ap kaklu savam brālim Benjāminam un raudāja, un Benjāmins raudāja, apķēries viņam ap kaklu.


text:
Un ziņa par to nonāca faraona namā: “Ir atnākuši Jāzepa brāļi!” – un tas patika faraonam un viņa kalpiem.


text:
Un faraons teica Jāzepam: “Saki saviem brāļiem: dariet tā – apkraujiet savus lopus un dodieties atpakaļ uz Kanaāna zemi!


text:
Ņemiet savu tēvu un visus, kas jūsu namos, un nāciet pie manis! Es došu jums labāko Ēģiptes zemi, un jūs ēdīsiet no zemes taukuma!


text:
Un tu pavēli: dariet tā – ņemiet no Ēģiptes zemes ratus saviem mazuļiem un sievām un atvediet savu tēvu! Nāciet!


text:
Un Israēla dēli tā darīja, un Jāzeps deva tiem ratus, kā faraons bija teicis, un deva tiem ceļamaizi.


text:
Katram no tiem viņš deva vairākas kārtas drēbju, bet Benjāminam viņš deva trīs simti sudraba gabalu un piecas drēbju kārtas.


text:
Savam tēvam viņš sūtīja šo: desmit ēzeļus, apkrautus Ēģiptes labumiem, un desmit ēzeļmātes ar labību, maizi un iztiku viņa tēvam ceļā.


text:
Viņi tam stāstīja: “Jāzeps vēl ir dzīvs! Tiešām – viņš ir tas, kurš valda pār visu Ēģiptes zemi!” – un viņa sirds satrūkās, jo viņš nespēja tiem ticēt.


text:
Un viņi tam pastāstīja, ko bija teicis Jāzeps, ko viņš tiem bija stāstījis, un viņš redzēja ratus, kurus bija sūtījis Jāzeps, lai viņu atvestu, un viņu tēva Jēkaba gars atkal atlaba.


text:
Israēls devās ceļā kopā ar visu, kas tam bija, nonāca Bēršebā un upurēja kaujamo upuri sava tēva Īzaka Dievam.


text:
Viņš teica: “Es esmu Dievs, tava tēva Dievs! Nebīsties iet uz Ēģipti, jo es tevi tur darīšu par lielu tautu!


text:
Kopā ar tevi es iešu uz Ēģipti, un es tevi atkal atvedīšu atpakaļ! – un Jāzeps vēl uzliks roku taviem plakstiem.”


text:
Un Jēkabs devās projām no Bēršebas, un Israēla dēli veda savu tēvu Jēkabu, savus mazuļus un sievas ratos, kurus faraons bija sūtījis, lai viņu atvestu.


text:
Un viņi ņēma līdzi arī savus lopus un mantību, ko bija ieguvuši Kanaāna zemē, un viņi nonāca Ēģiptē – Jēkabs un visi viņa pēcnācēji kopā ar viņu, –


text:
viņa dēli un viņa dēlu dēli kopā ar viņu, viņa meitas un viņa dēlu meitas. Visus savus pēcnācējus viņš atveda sev līdzi uz Ēģipti.


text:
Šie ir to Israēla dēlu vārdi, kuri atnāca uz Ēģipti. Jēkabs un viņa dēli – Jēkaba pirmdzimtais Rūbens.


text:
Un Jūdas dēli – Gērs un Onāns, un Šēla, un Perecs, un Zerahs. Gērs un Onāns nomira Kanaāna zemē. Pereca dēli bija Hecrons un Hāmūls.


text:
Šie ir Leas dēli, kurus viņa dzemdēja Jēkabam Padān-Arāmā, un vēl viņa meita Dīna – viņa dēli un viņa meitas, kopā trīsdesmit trīs.


text:
Un Ašēra dēli – Jimna un Jišva, un Jišvī, un Berīa, un viņu māsa Seraha. Un Berīas dēli – Hebers un Malkiēls.


text:
Šie ir Zilpas dēli, viņu Lābans deva savai meitai Leai, un šos viņa dzemdēja Jēkabam – kopā sešpadsmit ļaužu.


text:
Ēģiptes zemē Jāzepam tika dzemdēti Manase un Efraims, kurus viņam dzemdēja Āsnate, Onas priestera Potī-Peras meita.


text:
Un Benjāmina dēli – Bela un Behers, un Ašbēls, un Gēra, un Naamāns, un Ēhī, un Rošs, un Mupīms, un Hupīms, un Ards.


text:
Šie ir Bilhas dēli, viņu Lābans deva savai meitai Rāhēlei, un šos viņa dzemdēja Jēkabam, visi ļaudis kopā – septiņi.


text:
Visi ļaudis, kuri kopā ar Jēkabu atnāca uz Ēģipti, kas cēlušies no viņa gurniem, izņemot Jēkaba dēlu sievas, visi ļaudis kopā – sešdesmit seši.


text:
Un Jāzepa dēli, kuri viņam tika dzemdēti Ēģiptē, – kopā divi. Visi Jēkaba nama ļaudis, kuri atnāca uz Ēģipti, bija septiņdesmit.


text:
Jūdu viņš sūtīja sev pa priekšu pie Jāzepa, lai tas rādītu, kur Gošene. Un viņi nonāca Gošenes zemē.


text:
Jāzeps sajūdza savus ratus un devās ceļā, lai Gošenē sastaptos ar savu tēvu Israēlu; viņš to ieraudzīja, krita viņam ap kaklu un ļoti raudāja, apķēries viņam ap kaklu.


text:
Un Jāzeps teica saviem brāļiem un sava tēva namam: “Es došos un stāstīšu faraonam: pie manis ir atnākuši mani brāļi un mana tēva nams, kas dzīvoja Kanaāna zemē!


text:
Šie ļaudis ir lopu gani, tie vienmēr bijuši ganāmpulka ļaudis, un tie ir paņēmuši sev līdzi savas avis un vēršus, un visu, kas vien tiem ir!


text:
tad sakiet: tavi kalpi ir bijuši ganāmpulka ļaudis kopš savas jaunības līdz šim brīdim, gan mēs, gan mūsu tēvi! Tas tādēļ, lai jūs varētu apmesties Gošenes zemē, jo ikviens, kas gana lopus, Ēģiptē skaitās pretīgs!”


text:
Jāzeps gāja un stāstīja faraonam: “No Kanaāna zemes ir atnācis mans tēvs un mani brāļi, un viņu avis, un viņu vērši, un viss, kas tiem ir, un redzi – tie ir Gošenes zemē.”


text:
Un faraons jautāja viņa brāļiem: “Ko jūs darāt?” Un viņi teica faraonam: “Tavi kalpi ir avju gani – gan mēs, gan mūsu tēvi!”


text:
Un viņi teica faraonam: “Mēs esam atnākuši, lai apmestos šajā zemē – tavu kalpu avīm nav ganību, jo bads nospiež Kanaāna zemi! Tad nu atļauj saviem kalpiem apmesties Gošenes zemē!”


text:
Tavā priekšā ir visa Ēģiptes zeme! Saki, lai tavs tēvs un tavi brāļi apmetas vislabākajā zemē! Lai tie mīt Gošenes zemē, un, ja starp tiem ir prasmīgi vīri, iecel tos par mana ganāmpulka uzraugiem!”


text:
Jēkabs atbildēja faraonam: “Manas dzīves ilgums ir simts trīsdesmit gadi – maz un sliktas ir bijušas manas dienas, kopš dzīvoju, tās nesniedzas līdz manu tēvu dzīves dienām, kad tie dzīvoja!”


text:
Un Jāzeps nomitināja savu tēvu un brāļus, deva tiem Ēģiptes zemē īpašumu labākajā zemē – Raamsēsas zemē, kā faraons bija pavēlējis.


text:
Bet Jāzeps bija savācis visu sudrabu, kas bija Ēģiptes zemē un Kanaāna zemē, – par labību, ko tie bija pirkuši. Visu sudrabu Jāzeps nogādāja faraona namā.


text:
Kad Ēģiptes zemē un Kanaāna zemē beidzās sudrabs, visi ēģiptieši nāca pie Jāzepa un sacīja: “Dod mums maizi! Kāpēc mums mirt tavu acu priekšā vien tādēļ, ka beidzies sudrabs?!”


text:
Un viņi atveda savus lopus pie Jāzepa, un Jāzeps tiem deva maizi par zirgiem, par avju bariem, par vēršu pulkiem un par ēzeļiem, un tajā gadā viņš tos apgādāja ar maizi par visiem viņu lopiem.


text:
Pagāja gads, un nākamajā gadā tie atkal nāca pie Jāzepa un teica: “Mēs neslēpsim no mūsu kunga, ka mūsu sudrabs ir izsīcis, un lopu ganāmpulki jau ir pie mūsu kunga – nekas mums nav palicis mūsu kungam, vien izņemot mūs pašus un mūsu zemi!


text:
Kāpēc mums mirt tavu acu priekšā – gan mums, gan mūsu zemei? Pērc mūs un mūsu zemi par maizi! Mēs un mūsu zeme kļūsim faraona vergi! Un dod sēklu, un mēs dzīvosim, ne mirsim, un zeme neaizies postā!”


text:
Un Jāzeps nopirka faraonam visu Ēģiptes zemi, jo ik ēģiptietis pārdeva savu lauku, tik stiprs bija bads, un zeme tika faraonam.


text:
Viņš neuzpirka tikai priesteru zemi, jo par priesteriem faraons bija izdevis likumu, un tie ēda savu likumīgo tiesu, ko faraons tiem bija devis, tādēļ savu zemi nepārdeva.


text:
Tad Jāzeps tautai teica: “Redzi – tagad es esmu nopircis faraonam jūsu zemi un jūs pašus! Še jums sēkla un apsējiet zemi!


text:
Kad būs raža, tad piekto daļu jūs dosiet faraonam, bet četras daļas būs jums – ar ko apsēt lauku un iztikai jums pašiem un tiem, kas jums mājās, un jūsu mazuļiem!”


text:
Un Jāzeps izdeva šādu likumu, kas vēl šodien ir Ēģiptes zemē, – piektā daļa jādod faraonam. Faraons neiemantoja tikai priesteru zemi.


text:
Israēls dzīvoja Ēģiptes zemē, Gošenes zemē, viņi to dabūja īpašumā, un viņi ļoti augļojās un vairojās.


text:
Jēkabs Ēģiptes zemē bija dzīvojis septiņpadsmit gadu, un visas Jēkaba dienas, visas viņa dzīves dienas kopā bija simts četrdesmit septiņi gadi.


text:
Un pienāca Israēla laiks mirt. Viņš pasauca savu dēlu Jāzepu un teica viņam: “Ja jau esmu guvis tavu vēlību – liec jel savu roku zem mana gurna, esi žēlīgs un patiesīgs pret mani, neapglabā jel mani Ēģiptē!


text:
Guldi mani pie maniem tēviem! Aizved mani no Ēģiptes un apglabā mani viņu kapavietā!” Un tas atbildēja: “Es darīšu, kā tu teici!”


text:
Un pēc tam bija tā – kāds Jāzepam teica: “Redzi, tavs tēvs ir slims!” Un viņš paņēma sev līdzi abus dēlus – Manasi un Efraimu.


text:
Jēkabam tika pateikts: “Redzi – pie tevis atnācis tavs dēls Jāzeps!” Un Israēls saņēmās spēku un apsēdās gultā.


text:
Viņš man teica: redzi – es darīšu tevi auglīgu un vairošu tevi, es darīšu tevi par tautu pulku, un šo zemi es došu mūžīgā īpašumā taviem pēcnācējiem, kas nāks pēc tevis!


text:
Un tagad, abi divi tavi dēli, kas tev tika dzemdināti Ēģiptes zemē, pirms es atnācu pie tevis uz Ēģipti, – viņi ir mani! Efraims un Manase būs mani kā Rūbens un Šimons!


text:
Tava būs dzimta, kurai tu kļūsi par tēvu pēc tiem! Pēc viņu brāļu vārdiem tie tiks saukti viņu mantojuma tiesā!


text:
Un es – kad es nācu no Padāna, man Kanaāna zemē ceļā nomira Rāhēle, kamēr vēl bija kāds ceļa gabals, ko iet līdz Efrātai, un es apglabāju viņu tur, ceļā uz Efrātu, tas ir, Betlēmi.”


text:
Jāzeps teica savam tēvam: “Tie ir mani dēli, ko Dievs man šeit devis!” Un viņš teica: “Pieved viņus pie manis, un es jūs svētīšu!”


text:
Israēla acis bija vājas no vecuma, viņš nevarēja redzēt. Un Jāzeps pieveda viņus tam klāt, un viņš tos skūpstīja un apkampa.


text:
Un Israēls teica Jāzepam: “Necerēju skatīt tavu vaigu, bet redzi – Dievs man parādījis arī tavus pēcnācējus!”


text:
Jāzeps saņēma tos abus – Efraimu pie labās rokas, no kreisās puses Israēlam, un Manasi pie kreisās rokas, no labās puses Israēlam, un pieveda tos viņam tuvāk.


text:
Un Israēls izstiepa savu labo roku un uzlika uz galvas Efraimam, bet viņš bija jaunākais, un savu kreiso roku – uz galvas Manasem. Viņš sakrustoja savas rokas, kaut arī pirmdzimtais bija Manase.


text:
Viņš svētīja Jāzepu un teica: “Dievs, kura priekšā staigāja mani tēvi Ābrahāms un Īzaks, ir tas Dievs, kurš visu mūžu ir ganījis mani, līdz šai dienai!


text:
Tas eņģelis, kurš izpirka mani no visa ļauna, lai svētī šos zēnus, lai pie viņiem tiek atkārtots mans vārds un manu tēvu Ābrahāma un Īzaka vārds, lai tie iet daudzumā pa visu zemi!”


text:
Jāzeps ieraudzīja, ka viņa tēvs uzlicis labo roku uz Efraima galvas, un viņam tas nepatika. Viņš sakampa sava tēva roku, lai no Efraima galvas to liktu uz Manases galvas.


text:
Un Jāzeps teica savam tēvam: “Ne tā, mans tēvs! Šis taču ir pirmdzimtais, liec savu labo roku viņam uz galvas!”


text:
Bet viņa tēvs liedzās un teica: “Es zinu, mans dēls, es zinu! Arī viņš kļūs par tautu, arī viņš taps jo liels, tomēr viņa jaunākais brālis būs lielāks par viņu, un viņa pēcnācēji kļūs par daudzām tautām!”


text:
Un todien viņš tos svētīja: “Ar jums Israēlā dos svētību, sakot: lai Dievs tevi dara kā Efraimu un Manasi!” Un viņš lika Efraimu pirms Manases.


text:
Un Israēls teica Jāzepam: “Redzi – es mirstu, bet Dievs būs ar jums un aizvedīs jūs atpakaļ uz tēvu zemi!


text:
Un tev es esmu devis vienu pleca gabalu vairāk nekā taviem brāļiem, to es atņēmu amoriešiem ar savu zobenu un loku!”


text:
Jēkabs sasauca savus dēlus un teica: “Sanāciet kopā, un es teikšu jums to, kas ar jums notiks nākamajās dienās!


text:
Kā ūdens mutuļo, bet priekšroku tu nedabūsi – jo sava tēva gultā tu kāpi, uzkāpdams manas cisas tu sagānīji!


text:
Viņu lokā mana dvēsele nenāks, viņu pulkam mana godība nepievienosies – jo savās dusmās viņi kauj vīru, kā iegrib, tā pārgriež vērsim cīpslas!


text:
Nolādētas viņu dusmas – par savu spēku, un viņu niknums – par savu stiprumu, es viņus pa Jēkabu izkliedēšu, pa Israēlu viņus izkaisīšu!


text:
Lauvu jaunulis Jūda! No medījuma, mans dēls, tu celies, gulsties kā lauva, kā lauvene – kas gan piecels!?


text:
Jūdam zizli neatņems, ne valdnieka scepteri viņa ceļiem – kamēr nenāks Šīlo ! Viņam paklausīs tautas!


text:
Pie vīnakoka viņš savu ēzeli piesies, pie vīnstīgas – savu ēzelēnu, viņš mazgās vīnā savas drānas un vīnogu asinīs – savu ģērbu!


text:
Bet viņa loks paliks stiprs, viņa roku delmi būs veikli! No Jēkaba Varenā, no turienes – gans, Israēla klints!


text:
No tava tēva Dieva – viņš tev palīdzēs, no Visuvarenā – viņš tevi svētīs ar debesu svētībām no augšienes, ar dzīļu svētībām, kas apakšā mīt, ar svētībām, kas no krūtīm un klēpja!


text:
Tava tēva svētības varenākas par mūžīgu kalnu svētību, par sensenu augstieņu dārgumu! Lai tās nāk pār Jāzepa galvu, uz pakauša tam, kas nošķirts no brāļiem!


text:
Visi šie ir divpadsmit Israēla ciltis, un šo tiem sacīja viņu tēvs. Viņš tos svētīja – katru svētīja ar savu svētību!


text:
Viņš tiem pavēlēja un teica: “Nu es tieku piepulcināts savai tautai. Apglabājiet mani pie maniem tēviem, alā, kas hetieša Efrona laukā,


text:
tajā alā, kas Mahpēlas laukā, kas pret Mamri Kanaāna zemē, ko Ābrahāms kopā ar lauku nopirka no hetieša Efrona, lai iemantotu kapavietu.


text:
Tur apglabāja Ābrahāmu un viņa sievu Sāru, tur apglabāja Īzaku un viņa sievu Rebeku, un tur es apglabāju Leu.


text:
Kad Jēkabs bija izteicis pavēli saviem dēliem, viņš ievilka kājas gultā, nomira un tika piepulcināts savai tautai.


text:
Jāzeps pavēlēja saviem kalpiem dziedniekiem iebalzamēt savu tēvu, un dziednieki iebalzamēja Israēlu.


text:
Pagāja četrdesmit dienas, jo tik ilgi noritēja balzamēšana. Tad ēģiptieši viņu apraudāja septiņdesmit dienas.


text:
Kad apraudāšana beidzās, Jāzeps runāja ar faraona namu un teica: “Kaut jel es gūtu jūsu vēlību! – Sakiet jel faraonam:


text:
mans tēvs mani nozvērināja, sacīdams: redzi – es mirstu! Manā kapā, ko es sev izcirtu Kanaāna zemē, – tur apglabā mani! Ļauj jel man tagad iet un apglabāt tēvu, un es atkal atgriezīšos!”


text:
Un Jāzeps devās apglabāt savu tēvu, un kopā ar viņu devās visi faraona kalpi, viņa nama vecajie, un visi Ēģiptes zemes vecajie.


text:
Arī viss Jāzepa nams un viņa brāļi, un viņa tēva nams – tie atstāja Gošenes zemē tikai savus mazuļus, avis un vēršus.


text:
Viņi atnāca līdz Goren-Ātādai, kas viņpus Jardānas, un tur viņi jo gauži un stipri viņu apraudāja. Savam tēvam viņš rīkoja sēras septiņas dienas!


text:
Tās zemes iemītnieki kanaānieši redzēja sēras Goren-Ātādā un teica: “Ēģiptiešiem šīs ir lielas sēras!” – tādēļ to vietu nosauca vārdā Ābel-Micraima, tā ir viņpus Jardānas.


text:
Viņa dēli aiznesa viņu uz Kanaāna zemi un apglabāja Mahpēlas lauka alā, kuru kopā ar lauku sev par kapavietu Ābrahāms bija nopircis no hetieša Efrona, tā ir uz Mamres pusi.


text:
Pēc tam kad Jāzeps bija apglabājis savu tēvu, tas atgriezās Ēģiptē – viņš un viņa brāļi, un visi, kuri kopā ar viņu bija devušies apglabāt viņa tēvu.


text:
Kad Jāzepa brāļi saprata, ka viņu tēvs ir miris, viņi runāja: “Varbūt nu Jāzeps sāks turēt naidu un atdarīt mums visu ļauno, ko mēs viņam esam nodarījuši!”


text:
tā sakiet Jāzepam: piedod savu brāļu noziegumu un grēku, kaut viņi tev darījuši ļaunu! Tad nu piedod tava tēva Dieva kalpu noziegumu!” Un Jāzeps raudāja par viņu teikto.


text:
Kad jūs domājāt pret mani ļaunu, Dievs to domāja par labu, lai darītu kā šodien – liktu dzīvot lielai tautai!


text:
Un tagad – nebaidieties! Es apgādāšu jūs un jūsu mazuļus!” – un viņš tos nomierināja un runāja tiem pa prātam.


text:
Jāzeps vēl redzēja Efraima dēlus trešajā augumā, arī Manases dēla Māhīra dēli piedzima Jāzepam uz ceļgaliem.


text:
Un Jāzeps teica saviem brāļiem: “Es nu mirstu, bet Dievs jūs nepametīs un no šīs zemes aizvedīs uz zemi, par kuru viņš ir zvērējis Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam!”


text:
Un Jāzeps nozvērināja Israēla dēlus: “Dievs jūs nepametīs, un jūs aizvedīsiet manus kaulus no šejienes!”


text:
Un Jāzeps nomira simts desmit gadu vecs, un tie viņu iebalzamēja un ielika viņu šķirstā Ēģiptē.<br/>


text:
Un Israēla dēli augļojās, auga skaitā un vairojās, kļuva jo stipri daudzuma daudzumā un piepildīja visu zemi.


text:
Rīkosimies gudri pret viņiem, kamēr tie nav savairojušies, jo, ja gadīsies karš, viņi apvienosies ar mūsu ienaidniekiem, cīnīsies ar mums un tad aizies no šīs zemes!”


text:
Un viņi iecēla pār tiem vagarus, lai apspiestu viņus ar klaušām, un tie cēla faraonam noliktavu pilsētas – Pitomu un Raamsēsu.


text:
un darīja viņu dzīvi rūgtu ar smagu darbu – lika tiem mīcīt mālus, taisīt ķieģeļus un darīt visus lauka darbus – apspiesti tie darīja viņiem visus darbus.


text:
Viņš teica: “Kad jūs palīdzēsiet dzemdēt ebrejietei un uz dzemdību sola ieraudzīsiet zēnu, tad nonāvējiet, bet, ja meiteni, tad lai dzīvo!”


text:
Vecmātes teica faraonam: “Ebrejietes nav kā ēģiptiešu sievas! Tās ir izturīgas, pirms pie tām atnāk vecmāte – tās jau ir dzemdējušas!”


text:
Un faraons pavēlēja visai savai tautai: “Visus viņu dēlus, kas piedzims, iemetiet Nīlā, bet meitas atstājiet dzīvas!”


text:
Un tā sieva kļuva grūta un dzemdēja dēlu, un viņa redzēja, cik viņš jauks, un slēpa to trīs mēnešus.


text:
Kad viņa nevarēja to vairs ilgāk slēpt, tā ņēma niedru grozu, apsmērēja to ar darvu un piķi, ielika tajā bērnu un nolika to niedrājā Nīlas krastā.


text:
Pie upes mazgāties atnāca faraona meita, viņas kalpones nāca tai līdzi pie Nīlas, un viņa ieraudzīja niedrēs grozu un sūtīja savu kalponi, lai tā paņem to.


text:
Viņa to atvēra un ieraudzīja bērnu – un, re, zēns raudāja! – un viņa iežēlojās par to un teica: “Tas ir no ebreju bērniem!”


text:
Tad viņa māsa teica faraona meitai: “Vai man iet un pasaukt priekš tevis zīdītāju no ebrejietēm, kas tev bērnu zīdītu?”


text:
Un faraona meita tai teica: “Ņem šo bērnu, zīdi priekš manis, un es tev došu algu!” Un tā sieva paņēma bērnu un zīdīja viņu.


text:
Bērns paaugās, viņa atdeva to faraona meitai, un viņš bija tai par dēlu, un viņa to nosauca vārdā Mozus, sacīdama: “Jo no ūdens es viņu izvilku!”


text:
Tajās dienās notika tā – Mozus izaudzis izgāja pie savas tautas, redzēja viņu klaušu spaidus un redzēja arī vienu ēģiptieti sitam ebreju no viņa tautas.


text:
Un viņš izgāja laukā arī nākamajā dienā, un redzi – divi ebreji cīkstējās, un viņš teica pāridarītājam: “Kādēļ tu sit savu tuvāko?!”


text:
Bet tas teica: “Kas tad tevi par kungu nolicis, ka tu mūs tiesāsi? Vai tu to saki, lai nokautu mani, kā nokāvi ēģiptieti?” Tad Mozus nobijās un nodomāja: “Droši vien tā lieta kļuvusi zināma!”


text:
Kad par to lietu uzzināja faraons, viņš lūkoja nokaut Mozu. Tad Mozus bēga no faraona, apmetās Midjāna zemē un mita pie akas.


text:
Midjāna priesterim bija septiņas meitas. Un viņas nāca, smēla ūdeni un pildīja siles, lai dzirdinātu sava tēva avis.


text:
Viņas sacīja: “Kāds ēģiptietis izglāba mūs no ganiem un pat iesmēla mums ūdeni un padzirdīja mūsu avis!”


text:
Un viņš teica savām meitām: “Kur viņš ir? Kā tad jūs to vīru pametāt?! Sauciet viņu, lai viņš ēd maizi!”


text:
Viņa dzemdēja dēlu, un viņš to nosauca vārdā Gēršoms, jo viņš sacīja: “Svešinieks es esmu tālā zemē!”


text:
Pa to laiku Ēģiptes ķēniņš bija nomiris, un Israēla dēli vaidēja verdzības dēļ, viņi brēca par savu verdzību, un viņu kliegšana nāca pie Dieva.


text:
Mozus ganīja sava sievastēva, Midjāna priestera Jetrus, avis. Viņš dzina avis pāri tuksnesim un nonāca pie Dieva kalna Horeba.


text:
Un uguns liesmā viņam parādījās Kunga eņģelis no ērkšķu krūma, viņš raudzījās, un redzi – ērkšķu krūms dega ugunī, bet nesadega!


text:
Un Kungs ieraudzīja, ka viņš nāk klāt, lai redzētu, un Dievs sauca viņam no ērkšķu krūma vidus: “Mozu! Mozu!” Un tas teica: “Es te!”


text:
Viņš teica: “Es esmu tava tēva Dievs – Ābrahāma Dievs, Īzaka Dievs un Jēkaba Dievs!” Un Mozus paslēpa savu seju, jo baidījās palūkoties uz Dievu.


text:
Un Kungs teica: “Redzēt es redzēju manas tautas apspiestību Ēģiptē, un es dzirdēju viņus brēcam par vagariem – jo es zinu viņu ciešanas.


text:
Es esmu nācis izglābt viņus no ēģiptiešiem un aizvest viņus no tās zemes uz labu un plašu zemi, uz zemi, kur plūst piens un medus, uz kanaāniešu un hetiešu, un amoriešu, un periziešu, un hiviešu, un jebūsiešu vietām!


text:
Un tagad, redzi, pie manis ir nonākusi Israēla dēlu brēkšana, un es esmu redzējis arī spaidus, ar ko ēģiptieši tos apspiež.


text:
Bet Mozus teica Dievam: “Kas es tāds esmu, ka man jāiet pie faraona un jāizved Israēla dēli no Ēģiptes?!”


text:
Un viņš teica: “Es taču būšu ar tevi, un šī tev ir zīme, ka es tevi esmu sūtījis – kad tu izvedīsi tautu no Ēģiptes, jūs kalposiet Dievam šajā kalnā!”


text:
Bet Mozus teica Dievam: “Redzi, es atnākšu pie Israēla dēliem un teikšu tiem: pie jums mani ir sūtījis jūsu tēvu Dievs! – Bet viņi man jautās: kāds ir viņa vārds? – Ko lai es tiem saku?”


text:
Un Dievs teica Mozum: “ES ESMU, KAS ES ESMU!” Viņš teica: “Tā saki Israēla dēliem: ESOŠAIS mani pie jums ir sūtījis!”


text:
Un vēl Dievs Mozum teica: “Tā saki Israēla dēliem: Kungs, jūsu tēvu Dievs, Ābrahāma Dievs, Īzaka Dievs un Jēkaba Dievs, mani ir sūtījis pie jums! – Tas ir mans vārds uz mūžiem, un tā mani ir jāpiesauc paaudžu paaudzēs!


text:
Ej, sapulcini Israēla vecajos un saki tiem: man parādījās Kungs, jūsu tēvu Dievs, Ābrahāma, Īzaka un Jēkaba Dievs, sacīdams: es vērstin esmu pievērsies jums un tam, kas jums tiek darīts Ēģiptē!


text:
Un es saku: no Ēģiptes spaidiem es jūs aizvedīšu uz kanaāniešu, hetiešu, amoriešu, periziešu, hiviešu un jebūsiešu zemi, uz zemi, kur plūst piens un medus!


text:
Viņi tevi klausīs! Tu un Israēla vecajie iesiet pie Ēģiptes ķēniņa un teiksiet viņam: Kungs, ebreju Dievs, ir bijis mums klāt. Un tagad – laid mūs iet trīs dienu ceļu tuksnesī un upurēt Kungam, mūsu Dievam!


text:
Tad ik sieva lai prasa savai kaimiņienei un tai, kas dzīvo līdzās tās namā, sudraba traukus, zelta traukus un drānas – tos lai nes jūsu dēli un meitas, un jūs aplaupīsiet Ēģipti!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Pasniedzies un paņem to aiz astes!” Viņš pasniedzās, satvēra to, un viņa rokā tā kļuva par spieķi.


text:
“Tādēļ viņi ticēs, ka tev parādījies Kungs, viņu tēvu Dievs, Ābrahāma Dievs, Īzaka Dievs un Jēkaba Dievs!”


text:
Un vēl Kungs viņam teica: “Liec savu roku azotē!” Viņš ielika savu roku azotē, un, kad viņš izvilka to, redzi – viņa roka bija spitālīga kā sniegs!


text:
Un viņš teica: “Liec savu roku atpakaļ azotē!” Viņš ielika roku atpakaļ azotē, un, kad viņš atkal izvilka roku no azotes, redzi, tā bija tāda kā iepriekš!


text:
“Būs tā – ja viņi tev neticēs un neklausīs tavas pirmās zīmes dēļ, tad viņi noticēs tavai nākamajai zīmei!


text:
Un, ja viņi neticēs arī nākamajai zīmei, ja viņi tevi neklausīs, tad ņem Nīlas ūdeni un izlej to zemē, un ūdens, ko tu ņemsi no Nīlas, uz zemes kļūs par asinīm!”


text:
Bet Mozus teica Kungam: “Ak, mans Kungs! Es neesmu runātājs – ne vakar, ne aizvakar, ne pēc tam, kad tu esi runājis ar savu kalpu! Es esmu lēns vārdos un neveiklu mēli!”


text:
Un Kungs tam teica: “Kas cilvēkam devis muti? Kas padara mēmu, kurlu, redzīgu vai aklu? Vai ne es, Kungs?!


text:
Tad Kungs iedegās dusmās pret Mozu un sacīja: “Vai levīts Ārons nav tavs brālis?! Es zinu, ka viņš ir runātājs, tad redzi – tur viņš nāks tev pretī, ieraudzīs tevi un priecāsies savā sirdī.


text:
Runā ar viņu, liec vārdus viņam mutē, un es būšu ar tavu muti un ar viņa muti un mācīšu, ko jums darīt!


text:
Un Mozus devās atpakaļ pie sava sievastēva Jetrus un teica viņam: “Es nu iešu, ļauj man atgriezties pie maniem brāļiem, kuri ir Ēģiptē, man jāredz, vai viņi vēl dzīvi.” Un Jetrus teica Mozum: “Ej ar mieru!”


text:
Midjānā Kungs teica Mozum: “Ej, atgriezies Ēģiptē, jo visi tie vīri, kuri lūkoja pēc tavas dzīvības, ir miruši!”


text:
Mozus ņēma savu sievu, dēlus, uzsēdināja tos uz ēzeļa un atgriezās Ēģiptes zemē. Mozus paņēma Dieva spieķi rokā.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Kad tu dosies atpakaļ uz Ēģipti, pielūko – es tev esmu devis visus šos brīnumus – dari tos faraona priekšā. Bet es nocietināšu viņa sirdi, un viņš nelaidīs tautu.


text:
Un es tev saku: atlaid manu dēlu, lai viņš man kalpo, bet, ja tu liegsies viņu laist, redzi, es nokaušu tavu dēlu, tavu pirmdzimto!”


text:
Tad Cipora paņēma klints šķēpeli, nogrieza sava dēla priekšādu, pieskārās viņa kājām un teica: “Nu tu man esi asins līgavainis!”


text:
Un Kungs teica Āronam: “Dodies tuksnesī pretī Mozum!” Viņš gāja un sastapa to pie Dieva kalna un skūpstīja to.


text:
Un Mozus pastāstīja Āronam visu Kunga sacīto, ko viņš tam bija teicis, un par visām zīmēm, par kurām viņš tam bija pavēlējis.


text:
Un tauta ticēja, viņi klausīja, jo Kungs bija stāvējis klāt Israēla dēliem – viņš bija redzējis viņu spaidus, un tie zemojās un klanījās.


text:
Pēc tam Mozus un Ārons gāja un teica faraonam: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs: atlaid manu tautu, lai viņi man svin svētkus tuksnesī!”


text:
Un faraons teica: “Kas ir Kungs, ka man viņš jāklausa un jāatlaiž Israēls? Ne es zinu Kungu, ne es laidīšu Israēlu!”


text:
Un viņi teica: “Ebreju Dievs mums ir tuvu klāt! Ļauj mums iet trīs dienu ceļu tuksnesī un upurēt Kungam, mūsu Dievam – ka viņš nesit mūs ar mēri vai zobenu!”


text:
Bet Ēģiptes ķēniņš tiem teica: “Mozu un Āron, kāpēc jūs atturat tautu no darba?! Ejiet pie savām klaušām!”


text:
Faraons teica: “Re, tagad viņu ir vairāk nekā šīs zemes ļaužu, un jūs viņus grasāties atraut no klaušām?!”


text:
“Nedodiet vairs tautai salmus ķieģeļu taisīšanai kā vakar un aizvakar, lai tie iet un salasa salmus sev paši!


text:
Un uzdodiet viņiem taisīt tādu pašu ķieģeļu daudzumu kā iepriekš, nesamaziniet, jo viņi ir sliņķi – tādēļ viņi brēc: ļauj mums iet upurēt savam Dievam!


text:
Un faraona vagari sita Israēla dēlu uzraugus, ko pār tiem bija ielikuši, un sacīja: “Kādēļ neizpildījāt jums uzdoto – ne vakar, ne šodien jūs neiztaisījāt nolikto ķieģeļu skaitu kā iepriekš!”


text:
Salmi taviem kalpiem nav iedoti, bet ķieģeļus – viņi mums saka – taisiet! Un, re, tavus kalpus sit, un tu esi vainīgs pret saviem ļaudīm!”


text:
Nu Israēla dēlu uzraugi redzēja, ka iet ļauni, un tiem vēl saka: “Nevienu dienu nesamaziniet savu dienas tiesu!”


text:
Un tie viņiem teica: “Lai jūs redz Kungs un tiesā, jo jūs esat padarījuši mūs par smerdeļiem faraona un viņa kalpu priekšā – iedevuši viņam zobenu, lai mūs nokauj!”


text:
Un Mozus vērsās pie Kunga un teica: “Kungs, kādēļ tu darīji ļaunu šai tautai? Kādēļ tu mani sūtīji?!


text:
Kopš es atnācu pie faraona, lai runātu tavā vārdā, viņš ir darījis šai tautai tik daudz ļauna, un tu nebūt neesi glābis savu tautu!”


text:
Kungs teica Mozum: “Tagad tu redzēsi, ko es darīšu faraonam – ar stipru roku es likšu viņam tos atlaist, un ar stipru roku es likšu viņam izdzīt tos no viņa zemes!”


text:
Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam es parādījos kā visvarenais Dievs, bet savu vārdu – Kungs – es tiem nedarīju zināmu!


text:
Tādēļ saki Israēla dēliem: es esmu Kungs, es izvedīšu jūs no Ēģiptes jūga, izglābšu jūs no vergošanas, un es izpirkšu jūs ar izstieptu elkoni un varenu tiesu!


text:
Es ņemšu jūs sev par tautu, un es būšu jums par Dievu, un jūs zināsiet, ka es esmu Kungs, jūsu Dievs, kas izvedis jūs no Ēģiptes jūga!


text:
Es aizvedīšu jūs uz zemi, par ko es zvērēdams pacēlu savu roku, lai dotu to Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam! Un es došu to jums par īpašumu! Es – Kungs!”


text:
Un Mozus runāja Kunga priekšā: “Redzi, Israēla dēli mani neklausīja, kā tad mani klausīs faraons?! Es esmu neapgraizītām lūpām!”


text:
Tomēr Kungs runāja ar Mozu un Āronu un pavēlēja tiem iet pie Israēla dēliem un pie Ēģiptes ķēniņa, faraona, lai izvestu Israēla dēlus no Ēģiptes zemes.


text:
Šie ir galvenie savu tēvu namos. Rūbena, Israēla pirmdzimtā, dēli – Hanohs un Pallu, un Hecrons, un Karmī. Šīs ir Rūbena dzimtas.


text:
Un Šimona dēli – Jemuēls, un Jāmīns, un Ohads, un Jāhīns, un Cohars, un Sauls, kanaānietes dēls. Šīs ir Šimona dzimtas.


text:
Un šie ir Levī dēlu vārdi pēc viņu paaudzēm – Gēršons, un Kehāts, un Merārī. Levī dzīves laiks bija – simts trīsdesmit septiņi gadi.


text:
Un Kehāta dēli – Amrāms, un Jichārs, un Hebrons, un Uziēls. Kehāta dzīves gadi bija simts trīsdesmit trīs.


text:
Un Amrāms ņēma sev par sievu savu tēvamāsu Johebedu, un viņa tam dzemdēja Āronu un Mozu. Amrāma dzīves gadi bija simts trīsdesmit septiņi.


text:
Un Ārons sev par sievu ņēma Elīšebu, Ammīnādāba meitu, Nahšona māsu, un viņa tam dzemdēja Nādābu un Abīhū, un Elāzāru un Ītāmāru.


text:
Elāzārs, Ārona dēls, ņēma sev sievu no Pūtiēla meitām, un viņa tam dzemdēja Pinhāsu. Šie ir galvenie no levītu tēviem pēc viņu dzimtām.


text:
Tie ir Ārons un Mozus, kuriem Kungs teica: “Izvediet Israēla dēlus no Ēģiptes zemes pēc viņu pulkiem!”


text:
Viņi runāja ar Ēģiptes ķēniņu, faraonu, lai izvestu Israēla dēlus no Ēģiptes – šie ir Mozus un Ārons.


text:
Kungs teica Mozum: “Redzi, es tevi iecelšu faraonam par dievu, un tavs brālis Ārons būs tavs pravietis!


text:
Tu runāsi visu, ko es tev pavēlu, bet tavs brālis Ārons runās ar faraonu, lai viņš atlaiž Israēla dēlus no savas zemes.


text:
Bet faraons jūs neklausīs, tad es pielikšu Ēģiptei savu roku, un es izvedīšu savus pulkus – savu tautu, Israēla dēlus, no Ēģiptes zemes ar varenu tiesu!


text:
Tad ēģiptieši zinās, ka es esmu Kungs, – kad es izstiepšu savu roku pār Ēģipti un izvedīšu no tās Israēla dēlus!”


text:
Mozus bija astoņdesmit gadu vecs un Ārons – astoņdesmit trīs gadus vecs, kad viņi runāja ar faraonu.


text:
“Kad faraons jums teiks: rādiet brīnumus! – tad saki Āronam: ņem savu spieķi un nomet to faraona priekšā, lai tas kļūst par čūsku!”


text:
Tad Mozus un Ārons gāja pie faraona. Viņi darīja, kā Kungs bija pavēlējis, – Ārons nometa savu spieķi faraona un viņa kalpu priekšā, un tas kļuva par čūsku.


text:
Arī faraons sasauca savus gudros un burvjus, un arī viņi, Ēģiptes magi, ar savām burvestībām darīja tāpat.


text:
Ej no rīta pie faraona, redzi, viņš nāks ārā pie ūdens, un tu nostājies viņam iepretī Nīlas krastā, ņem rokā to spieķi, kas pārvērtās par čūsku!


text:
Saki viņam: Kungs, ebreju Dievs, mani sūtīja pie tevis sacīt: atlaid manu tautu, lai tie man tuksnesī kalpo! – bet, redzi, līdz šim tu neesi klausījis!


text:
Tā saka Kungs: tagad tu zināsi, ka es esmu Kungs! Redzi, ar spieķi, kas man rokā, es sitīšu Nīlas ūdeni, un tas pārvērtīsies par asinīm!


text:
Un Kungs teica Mozum: “Saki Āronam: ņem savu spieķi un izstiep roku pār Ēģiptes ūdeņiem, upēm, pietekām, purviem un visām ūdenskrātuvēm, un tas kļūs par asinīm visā Ēģiptes zemē, gan koka, gan akmens traukos!”


text:
Mozus un Ārons darīja, kā Kungs pavēlēja. Viņš pacēla spieķi faraona un viņa kalpu acu priekšā un sita Nīlas ūdeņus, un visi Nīlas ūdeņi pārvērtās par asinīm.


text:
Zivis, kas Nīlā, nomira, Nīla smirdēja, un ēģiptieši nevarēja dzert Nīlas ūdeni, jo visā Ēģiptes zemē tas bija kļuvis par asinīm.


text:
Tāpat darīja arī Ēģiptes magi ar savām burvestībām, bet faraona sirds nocietinājās, un viņš tos neklausīja, kā Kungs bija teicis.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Ej pie faraona un saki viņam: tā saka Kungs: atlaid manu tautu, lai tie man kalpo!


text:
Nīla ņudzēs no vardēm, tās kāps ārā un nāks tavā namā, tavā guļamistabā un tavā gultā, tavu kalpu namos, pie tavas tautas, tavās krāsnīs un abrās!


text:
Kungs teica Mozum: “Saki Āronam: izstiep savu roku ar spieķi pār upēm, pietekām un purviem un liec, lai nāk vardes pār Ēģiptes zemi!”


text:
Tad faraons pasauca Mozu un Āronu un teica: “Izlūdzieties Kungam, lai aizvāc vardes no manis un manas tautas, tad es laidīšu tautu upurēt Kungam!”


text:
Un Mozus teica faraonam: “Esi tik laipns, pasaki, kad man lūgties par tevi un taviem kalpiem un par tavu tautu, lai dabūtu prom vardes no tevis un taviem namiem, lai tās paliktu tikai Nīlā!”


text:
Viņš teica: “Rīt!” Un Mozus teica: “Kā tu vēlies! – lai tu zini, ka neviens nav tāds kā Kungs, mūsu Dievs!


text:
Vardes tiks aizvāktas no tevis, taviem namiem, taviem kalpiem un tavas tautas – tās paliks tikai Nīlā!”


text:
Mozus un Ārons devās projām no faraona, un Mozus sauca uz Kungu par vardēm, kuras viņš bija uzlaidis faraonam.


text:
Kad faraons redzēja, ka nācis atvieglojums, viņš nocietināja savu sirdi un viņus neklausīja – kā Kungs bija teicis.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Saki Āronam: izstiep savu spieķi un sit zemes putekļus, lai tie kļūst par knišļiem visā Ēģiptes zemē!”


text:
Un viņi tā darīja, Ārons izstiepa roku ar spieķi, sita zemes putekļus, un tie kļuva par knišļiem – gan cilvēkiem, gan lopiem. Visi zemes putekļi kļuva par knišļiem visā Ēģiptes zemē.


text:
Un magi teica faraonam: “Tas ir Dieva pirksts!” Bet faraona sirds nocietinājās, un viņš tiem neklausīja – kā Kungs bija teicis.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Celies agri no rīta un stājies faraona priekšā, redzi – viņš ies laukā pie ūdens, tad saki viņam: tā saka Kungs: atlaid manu tautu, lai viņi man kalpo!


text:
Ja tu nelaidīsi manu tautu, redzi – es uzsūtīšu tev un taviem kalpiem, tavai tautai un taviem namiem mušas. Ēģiptes nami piepildīsies ar mušām, un arī zeme, uz kuras tie stāv.


text:
Bet tai dienā es nošķiršu Gošenes zemi, kur ir mana tauta, lai tur nebūtu mušu, lai tu zini, ka es esmu Kungs pār visu zemi!


text:
Kungs darīja tā, un mušu bari nāca faraona namā un viņa kalpu namos, un zeme mušu dēļ tika sapostīta visā Ēģiptes zemē.


text:
Bet Mozus teica: “Tā nav pareizi darīt, jo ēģiptiešiem riebj tas, ka mēs upurēsim Kungam, mūsu Dievam! Ja mēs ēģiptiešu acu priekšā upurēsim tā, ka tas viņiem riebj – vai tad viņi mūs nenomētās akmeņiem?!


text:
Tad faraons teica: “Es jūs laidīšu, upurējiet Kungam, savam Dievam, tuksnesī, tikai neejiet tālu! Lūdziet par mani!”


text:
Un Mozus teica: “Redzi – es aizeju no tevis, un es lūgšu Kungu, lai tad viņš rīt aizvāc mušas no faraona, viņa kalpiem un viņa tautas, bet tikai lai faraons vairs nekrāpjas, nelaizdams tautu upurēt Kungam!”


text:
Kungs darīja, kā Mozus teica, aizvāca mušas no faraona, viņa kalpiem un viņa tautas – neatlika nevienas!


text:
Kungs teica Mozum: “Ej pie faraona un saki viņam: tā saka Kungs, ebreju Dievs: atlaid manu tautu, lai viņi man kalpo!


text:
tad, redzi, Kunga roka nāks pār tavu ganāmpulku, kas uz lauka: pār zirgiem, ēzeļiem, kamieļiem, vēršiem un avīm – kā varen bargs mēris!


text:
Taču Kungs nošķirs Israēla ganāmpulkus no Ēģiptes ganāmpulkiem – Israēla dēlu ganāmpulkos nenobeigsies neviens!”


text:
Un nākamajā dienā Kungs tā darīja – nobeidzās visi ēģiptiešu ganāmpulki, bet Israēla dēlu ganāmpulkos nenobeidzās neviens.


text:
Tad faraons sūtīja raudzīties, un redzi – Israēla dēlu ganāmpulkos neviens nebija nobeidzies. Bet faraona sirds palika nocietināta, un viņš tautu neatlaida.


text:
Un Kungs teica Mozum un Āronam: “Ņemiet pilnas saujas kvēpu no kausējamās krāsns, un lai Mozus faraona acu priekšā tos kaisa pret debesīm!


text:
Tie kļūs par smalkiem putekļiem visā Ēģiptes zemē, gan cilvēkam, gan lopam tie kļūs par čūlām, kas pāriet vātīs, – visā Ēģiptes zemē!”


text:
Un viņi ņēma kvēpus no kausējamās krāsns, nostājās faraona priekšā, Mozus tos kaisīja pret debesīm, un no tiem cēlās čūlas, kas top par vātīm, – gan cilvēkam, gan lopam.


text:
Un magi vairs nevarēja sacensties ar Mozu čūlu dēļ, jo čūlas bija gan magiem, gan visiem Ēģiptes zemē.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Celies agri no rīta, stājies faraona priekšā un saki viņam: tā saka Kungs, ebreju Dievs: atlaid manu tautu, lai viņi man kalpo!


text:
Jo šoreiz es tev uzsūtīšu visas savas sodības un arī taviem kalpiem un tavai tautai, lai tu zinātu, ka visā zemē nav neviena kā es!


text:
bet es atstāju tevi dzīvu tikai tādēļ, lai parādītu tev savu spēku un lai par manu vārdu tiktu runāts visā zemē!


text:
Redzi, rīt ap šo laiku es likšu nākt tik stiprai krusai, kādas Ēģiptē nav bijis kopš dienas, kad tā dibināta, līdz šai dienai!


text:
Tad nu liec aizvest drošībā visus savus ganāmpulkus un visu, kas tev uz lauka, jo pār visiem ļaudīm un lopiem, kas būs uz lauka un nebūs pārnākuši namos, birs krusa un tie mirs!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Izstiep savu roku uz debesīm, lai krusa nāk visā Ēģiptes zemē – pār cilvēku un pār lopu un ik lauka zāli Ēģiptes zemē!”


text:
Mozus izstiepa savu spieķi pret debesīm, un Kungs deva pērkonu un krusu, un zemē nāca uguns, un Kungs lika, lai nāk krusa pār Ēģiptes zemi.


text:
Bija krusa, uguns jo stipri plaiksnīja krusai pa vidu – vēl nekad tā nebija bijis Ēģiptes zemē, kopš tā tika apdzīvota.


text:
Visā Ēģiptes zemē krusa nosita visu, kas uz lauka, – gan cilvēku, gan lopu, krusa nosita ik lauka zāli, nolauza visus kokus uz lauka.


text:
Tad faraons sūtīja pasaukt Mozu un Āronu un teica tiem: “Šoreiz esmu grēkojis – Kungs ir taisns, bet es un mana tauta esam ļaundari!


text:
Pielūdziet Kungu, pietiek Dieva pērkonu un krusas, tad es jūs laidīšu, jums vairs nebūs te jāpaliek!”


text:
Un Mozus viņam teica: “Tiklīdz es iziešu no pilsētas, es izstiepšu savas delnas uz Kungu – pērkoni rimsies un krusa mitēsies, lai tu zinātu, ka zeme pieder Kungam!


text:
Mozus devās projām no faraona, izgāja no pilsētas, izstiepa savas delnas uz Kungu – tad mitējās pērkoni un krusa, un lietus vairs nelija pār zemi.


text:
Un faraons redzēja, ka mitējies lietus, krusa un pērkoni, un viņš turpināja grēkot un nocietināja sirdi – gan viņš, gan viņa kalpi.


text:
Kungs teica Mozum: “Ej pie faraona, jo es esmu nocietinājis viņa un viņa kalpu sirdis, lai darītu pie tiem savas zīmes,


text:
lai tu varētu stāstīt savam dēlam un dēla dēlam, ko esmu darījis Ēģiptei, par manām zīmēm, ko es pie tiem esmu darījis, – lai jūs zinātu, ka es esmu Kungs!”


text:
Mozus un Ārons gāja pie faraona, un viņi tam teica: “Tā saka Kungs, ebreju Dievs: cik ilgi tu liegsies man atbildēt?! Atlaid manu tautu, lai tā man kalpo!


text:
Tie apklās zemes plakstus, ka nevarēs redzēt, tie rīs visu, kas jums pēc krusas vēl palicis, un aprīs visus kokus, kas jums aug uz lauka.


text:
Tie piepildīs tavu namu, visu tavu kalpu namus un visas Ēģiptes namus – neko tādu nav redzējuši ne jūsu tēvi, ne jūsu tēvutēvi, kopš dienas, kad tie radās virs zemes, līdz šai dienai!” Un viņš pagriezās un aizgāja no faraona.


text:
Un faraona kalpi tam teica: “Cik ilgi šis vīrs būs mums par nelaimi?! Laid tos ļaudis, lai viņi kalpo Kungam, savam Dievam! Vai tu gribi sagaidīt, ka Ēģipte aiziet bojā?”


text:
Tad Mozu un Āronu atkal aicināja pie faraona, un viņš tiem teica: “Ejiet, kalpojiet Kungam, savam Dievam! Kuri tad būs tie gājēji?”


text:
Mozus teica: “Mēs iesim kopā ar mūsu zēniem un mūsu vecajiem, mēs iesim kopā ar dēliem, meitām, mēs iesim kopā ar mūsu avīm un vēršiem, jo mums ir svētki Kungam!”


text:
Un viņš tiem teica: “Lai Kungs ar jums! Nelaidīšu jūs un jūsu mazos! Pieraugiet! Ļaunu jūs esat sadomājuši!


text:
Un Kungs teica Mozum: “Izstiep savu roku pār Ēģiptes zemi, lai pār Ēģiptes zemi nāk siseņi un aprij ik lauka zāli – visu, kas palicis pāri pēc krusas!”


text:
Mozus izstiepa savu spieķi pār Ēģiptes zemi – tad Kungs dzina pār zemi austrumu vēju visu dienu un visu nakti. Pienāca rīts, un austrumu vējš atnesa siseņus.


text:
Siseņi nāca pār visu Ēģiptes zemi un apsēda pilnīgi visas Ēģiptes robežas – pirms tiem vēl nebija bijis tādu siseņu kā šie, un arī pēc tiem tādu vairs nebija.


text:
Tie apklāja zemes virsu, zeme satumsa, un tie aprija ik lauka zāli un visus koku augļus, kas bija atlikuši pēc krusas. Visā Ēģiptes zemē nepalika ne zaļuma kokā, ne zāles uz lauka.


text:
Tad faraons steidza saukt Mozu un Āronu un sacīja: “Es esmu grēkojis pret Kungu, jūsu Dievu, un pret jums!


text:
Un nu – vēl tikai šoreiz piedodiet manu grēku, izlūdzieties Kungam, jūsu Dievam, lai noņem no manis šo nāvi!”


text:
Tad Kungs iegrieza jo stipru jūras vēju, un tas pacēla siseņus un ietrieca tos Niedru jūrā. Visās Ēģiptes robežās nepalika neviena siseņa.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Izstiep savu roku uz debesīm, lai nāk pār Ēģiptes zemi tumsa, tāda tumsa, ka var sataustīt!”


text:
Tad viens otru nevarēja redzēt, trīs dienas neviens nekustēja no vietas, bet tur, kur dzīvoja Israēla dēli, bija gaisma.


text:
Tad faraons sauca Mozu un teica: “Ejiet, kalpojiet Kungam, tikai jūsu avis un vērši lai paliek, – arī jūsu mazie var iet kopā ar jums!”


text:
Bet Mozus teica: “Tu dosi mums arī lopus upuriem un sadedzināmajiem upuriem, ko mums upurēt Kungam, savam Dievam.


text:
Arī mūsu ganāmpulki ies kopā ar mums, nepaliks ne naga, jo no tiem mēs ņemsim, lai kalpotu Kungam, mūsu Dievam, jo mēs nezinām, kā mums Kungam būs jākalpo, iekams būsim tur nonākuši!”


text:
Un faraons viņam teica: “Ej prom no manis! Piesargies, lai es tevi vairs neredzētu, jo tajā dienā, kad tu mani redzēsi, tu mirsi!”


text:
Kungs teica Mozum: “Vēl vienu sodību es uzsūtīšu faraonam un Ēģiptei – pēc tam viņš jūs no šejienes atlaidīs kā padzīdams – dzīšus izdzīs jūs no šejienes!


text:
Saki tautai, lai ik vīrs prasa kaimiņam un ik sieva lai prasa kaimiņienei sudraba lietas un zelta lietas!”


text:
Un Kungs darīja ēģiptiešus tautai vēlīgus; arī Mozus bija liels vīrs Ēģiptes zemē – tā šķita gan faraona kalpiem, gan tautai.


text:
Un Ēģiptes zemē mirs visi pirmdzimtie – no faraona, kas sēž tronī, pirmdzimtā līdz verdzenes, kura pie dzirnakmeņiem, pirmdzimtajam, un arī visi lopu pirmdzimtie!


text:
Uz Israēla dēliem pat suns vairs neries – ne uz vīru, ne lopu, lai jūs zinātu, ka Kungs nošķir ēģiptiešus no Israēla dēliem!


text:
Tad visi tavi kalpi nāks pie manis un zemosies man, sacīdami: aizej kopā ar savu tautu, kas tev seko, un tad es aiziešu!” Un viņš aizgāja no faraona, degdams dusmās.


text:
Mozus un Ārons darīja visus šos brīnumus faraona priekšā. Bet Kungs nocietināja faraona sirdi, un viņš neatlaida Israēla dēlus no savas zemes.


text:
Runājiet uz visu Israēla sapulci: šā mēneša desmitajā dienā lai katrs sava tēva namā ņem jēru – pa jēram uz namu.


text:
Un, ja nams par mazu, lai apēstu jēru, lai tie ņem kopā ar sava nama tuvākajiem kaimiņiem pēc ļaužu skaita – katrs lai ņem no jēra tik, cik apēdīs.


text:
Turiet to līdz mēneša četrpadsmitajai dienai, un tad starp mijkrēsli un tumsu lai to kauj viss Israēla sapulces pulks!


text:
Šādi to ēdiet – jūsu gurni lai ir apjozti, sandales kājās un nūjas rokās! Ēdiet to steigā! Tā ir Kunga Pasha !


text:
Šonakt es iziešu cauri Ēģiptes zemei un sitīšu Ēģiptes zemē ikvienu pirmdzimto – gan cilvēkam, gan lopam! Un es spriedīšu tiesu visiem Ēģiptes dieviem! Es esmu Kungs!


text:
Asinis jums būs par zīmi – tās būs tajās mājās, kur būsiet jūs, – es redzēšu asinis, es paiešu jums garām, un sodība jūs neiznīdēs, kad es sitīšu Ēģiptes zemi.


text:
Šī diena jums ir pieminama, sviniet tajā svētkus Kungam visās jūsu paaudzēs, kā mūžīgu likumu sviniet to!


text:
Septiņas dienas jums jāēd neraudzēta maize. Pirmajā dienā izmetiet no saviem namiem ieraugu, jo katrs, kas ēdīs ko raudzētu no pirmās līdz septītajai dienai, tiks padzīts no Israēla!


text:
Lai jums ir svēta sapulce pirmajā dienā un svēta sapulce septītajā dienā. Tad lai netiek darīti nekādi darbi – vien ēdienu jūs drīkstat gatavot.


text:
Turiet Neraudzētās maizes svētkus, jo šajā dienā es esmu izvedis jūsu pulkus no Ēģiptes zemes. Sviniet šo dienu visās savās paaudzēs kā mūžīgu likumu!


text:
Septiņas dienas jūsu namos lai nav ierauga, jo katrs, kas ēdīs ko raudzētu, tiks nošķirts no Israēla sapulces – gan svešinieks, gan pašu zemē dzimušais!


text:
Un Mozus sasauca visus Israēla vecajos un teica tiem: “Ejiet, ņemiet avis jūsu dzimtām un kaujiet Pashas upuri!


text:
Mērciet asiņu bļodā īzapa zāles saišķi un apslakiet durvju aplodu un abas stenderes ar asinīm, kas bļodā. Neizejiet pa sava nama durvīm līdz rītam!


text:
Kungs ies sodīt ēģiptiešus – viņš redzēs asinis uz aplodas un abām stenderēm, un Kungs paies garām šīm durvīm un neļaus postītājam ieiet jūsu namos, lai sodītu.


text:
tad sakiet: šis ir Pashas upuris Kungam, kurš pagāja garām Israēla dēlu namiem Ēģiptē, kad viņš sodīja ēģiptiešus, bet mūsu nami tika glābti!” Un tauta zemojās un klanījās.


text:
Pusnaktī notika tā: Kungs sita visus pirmdzimtos Ēģiptes zemē – no faraona, kas sēd savā tronī, pirmdzimtā līdz gūstekņa, kas cietumā, pirmdzimtajam un visu lopu pirmdzimtos.


text:
Un faraons cēlās naktī – viņš, viņa kalpi un visi ēģiptieši, un Ēģiptē bija liela brēkšana, jo nebija nama, kurā kāds nebūtu miris.


text:
Tajā naktī viņš sauca Mozu un Āronu un teica: “Taisieties, ejiet projām no manas tautas – gan jūs, gan jūsu dēli! Ejiet, kalpojiet Kungam, kā teicāt!


text:
Un ēģiptieši skubināja tautu, lai ātrāk dabūtu viņus projām no zemes, jo viņi domāja: “Nu mēs visi esam pagalam!”


text:
Un tautai vajadzēja ņemt savu mīklu, pirms tā bija ieraudzēta. Abras viņi ietina savās drānās un aiznesa līdzi uz pleciem.


text:
Israēla dēli darīja, kā Mozus bija teicis, un prasīja ēģiptiešiem sudraba traukus, zelta traukus un drānas.


text:
Un Kungs dāvāja tautai ēģiptiešu vēlību – tie viņiem deva, ko tie prasīja. Tā viņi aplaupīja ēģiptiešus!


text:
Ar viņiem kopā devās projām arī daudzi no citām tautām; un arī avis un vērši – varen liels ganāmpulks!


text:
No mīklas, ko viņi bija paņēmuši līdzi no Ēģiptes, tie cepa neraudzētu maizi, jo tā nebija ieraudzēta, tādēļ ka tie bija izdzīti no Ēģiptes zemes un nevarēja kavēties. Arī ēdienu viņi nebija sev sagatavojuši.


text:
Kad bija pagājuši četri simti trīsdesmit gadi, tajā pašā dienā visi Kunga pulki izgāja no Ēģiptes zemes!


text:
Tā ir nomoda nakts Kungam, kurš izvedis viņus no Ēģiptes zemes. Šī nakts visiem Israēla dēliem ir nomoda nakts Kungam visās paaudzēs!


text:
Ja kāds svešinieks mīt pie tevis un grib svinēt Kunga Pashu, tad lai tiek apgraizīti visi viņu vīri – pēc tam tie var tuvoties un svinēt, jo tie būs kā pašu zemē dzimušie! Bet neviens neapgraizītais lai to neēd!


text:
Un Mozus teica ļaudīm: “Atcerieties dienu, kad jūs iznācāt no Ēģiptes, no vergu nama, jo ar stipru roku Kungs jūs izveda – raudzētu lai neēd!


text:
Kad Kungs jūs aizvedīs uz kanaāniešu, hetiešu, amoriešu, hiviešu un jebūsiešu zemi – kā viņš zvērēja jūsu tēviem, ka dos zemi, kur piens un medus plūst, – tad šajā mēnesī kalpojiet, šādi kalpodami!


text:
Neraudzētu maizi lai ēd septiņas dienas, raugu pie jums lai nemana un ieraugu pie jums lai nemana – nekur, kur jūs mītat!


text:
Un lai tev ir zīme uz tavas rokas un piemiņa starp tavām acīm – lai Kunga bauslība ir tavā mutē, jo ar stipru roku Kungs tevi izveda no Ēģiptes.


text:
Kad Kungs tevi aizvedīs uz kanaāniešu zemi, kā viņš tev zvērēja, tev un taviem tēviem, un atdos to tev,


text:
tad tu atdod Kungam visus, kas pirmie no miesām nākuši. Visi pirmie tēviņi no lopu metieniem – Kungam!


text:
Ikvienu pirmdzimto ēzeli izpērc ar jēru, bet, ja neizpērc, pārlauz tam kaklu! Izpērc ikvienu pirmdzimto cilvēku starp saviem dēliem!


text:
Un, kad rīt tavs dēls tev jautās: kas tas ir? – tad saki viņam: ar stipru roku Kungs mūs izveda no Ēģiptes, no vergu nama!


text:
Un, kad faraons tiepās mūs laist, tad Kungs nokāva ik pirmdzimto Ēģiptes zemē – gan cilvēka pirmdzimto, gan lopa pirmdzimto. Tādēļ es upurēju Kungam ikvienu tēviņu, kas pirmais no miesām nācis, un izpērku ikvienu no manu dēlu pirmdzimtajiem!


text:
Un lai tev ir zīme uz tavas rokas un piemiņa starp tavām acīm – jo ar stipru roku Kungs izveda mūs no Ēģiptes!”


text:
Kad faraons atlaida tautu, Dievs nevadīja tos pa ceļu uz filistiešu zemi, kaut tā bija tuvu, bet Dievs teica: “Ka tik šī tauta nesāk nožēlot, karu pieredzēdama, un ka neatgriežas Ēģiptē.”


text:
Dievs veda tautu apkārt pa tuksneša ceļu uz Niedru jūru, un Israēla dēli aizgāja no Ēģiptes zemes apbruņoti.


text:
Un Mozus paņēma sev līdzi Jāzepa kaulus, jo viņš bija nozvērinājis Israēla dēlus, sacīdams: “Dievs jūs nepametīs – tad aiznesiet manus kaulus no šejienes sev līdzi!”


text:
Dienā Kungs gāja tiem pa priekšu mākoņu stabā, lai vadītu tos ceļā, un naktī – uguns stabā, lai būtu gaisma – lai tie ietu dienu un nakti.


text:
“Saki Israēla dēliem, lai viņi atgriežas un apmetas pret Pī-Hīrotu starp Migdolu un jūru iepretim Baal-Cefonai – apmetieties pie jūras iepretī tai!


text:
Tad es nocietināšu faraona sirdi, un viņš dzīsies tiem pakaļ. Es uzvarēšu faraonu un viņa karapulku, tad ēģiptieši zinās, ka es esmu Kungs!” – un viņi tā darīja.


text:
Kad Ēģiptes ķēniņam pastāstīja, ka tauta aizbēgusi, tad faraona un viņa kalpu prāts pret tautu mainījās, un tie teica: “Ko mēs esam izdarījuši, ka atlaidām Israēlu no verdzības?!”


text:
Kungs nocietināja Ēģiptes ķēniņa faraona sirdi, un viņš dzinās pakaļ Israēla dēliem, bet Israēla dēlus vadīja stipra roka.


text:
Ēģiptieši viņus vajāja un panāca apmetnē pie jūras – visi faraona zirgi, rati, viņa jātnieki un karaspēks! – pie Pī-Hīrotas iepretī Baal-Cefonai.


text:
Faraons tuvojās, Israēla dēli pacēla savas acis, un redzi – ēģiptieši dzinās tiem pakaļ, un tie ļoti izbijās. Israēla dēli brēca uz Kungu.


text:
Viņi teica Mozum: “Vai Ēģiptē nav kapu, ka tu mūs atvedi nomirt tuksnesī?! Redzi, ko tu mums izdarīji, aizvezdams mūs no Ēģiptes!


text:
Vai mēs Ēģiptē neteicām: atstāj mūs vergot ēģiptiešiem, jo mēs labāk vergojam ēģiptiešiem nekā mirstam tuksnesī!”


text:
Bet Mozus tautai teica: “Nebaidieties, palieciet un skatiet Kunga glābšanu, ko viņš jums dos šodien – šodien jūs redzat ēģiptiešus, bet nemūžam vairs tos neredzēsiet!


text:
Bet tu pacel savu spieķi un izstiep roku pār jūru, pāršķel to, lai Israēla dēli cauri jūrai iet pa sausu zemi.


text:
Un es, redzi, es nocietināšu ēģiptiešu sirdis – viņi dosies tiem pakaļ, un es uzvarēšu faraonu un viņa karaspēku, viņa ratus un viņa jātniekus!


text:
Un Dieva eņģelis, kas bija gājis pa priekšu Israēla dēlu nometnei, nostājās beigās un gāja tiem no aizmugures. Un mākoņu stabs no priekšas nostājās tiem aizmugurē.


text:
Tas atradās starp ēģiptiešu nometni un Israēla nometni. Bija mākonis – un tumsa. Tas apgaismoja nakti. Un visu nakti viņi netuvojās viens otram.


text:
Tad Mozus izstiepa roku pār jūru, un Kungs dzina jūru ar spēcīgu austrumvēju, kas pūta visu nakti, padarīja jūru par sauszemi, un ūdeņi pāršķēlās.


text:
Israēla dēli cauri jūrai gāja pa sausu zemi – ūdeņi bija tiem kā mūris no labās un no kreisās puses!


text:
Ap rīta sardzes laiku Kungs palūkojās uz ēģiptiešu nometni no uguns un mākoņa staba un iztrūcināja ēģiptiešu nometni.


text:
Viņš iestrēdzināja ratu riteņus, ka bija smagi braukt, un ēģiptieši teica: “Bēgam no Israēla, jo viņu pusē pret ēģiptiešiem cīnās Kungs!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Izstiep savu roku pār jūru, liec, lai ūdeņi nāk atpakaļ pār ēģiptiešiem, viņu ratiem un jātniekiem!”


text:
Mozus izstiepa savu roku pār jūru, un pret rītu jūra atgriezās savā gultnē, un ēģiptieši bēga taisni tai pretī. Tā Kungs izmētāja ēģiptiešus jūrā.


text:
Ūdeņi atgriezās un apklāja visus faraona karaspēka ratus un jātniekus, kas bija devušies viņiem pakaļ jūrā, – neviens no tiem neatlika!


text:
Bet Israēla dēli cauri jūrai gāja pa sausu zemi, un ūdeņi tiem bija kā mūris no labās un no kreisās puses.


text:
Tajā dienā Kungs izglāba Israēlu no ēģiptiešu rokas un Israēls skatīja ēģiptiešus beigtus jūras krastā.


text:
Israēls nu redzēja, ko Kungs ar varenu roku bija darījis ēģiptiešiem, un tauta bijās Kunga, un viņi ticēja Kungam un viņa kalpam Mozum.


text:
Tad Mozus un Israēla dēli dziedāja Kungam šo dziesmu: “Es dziedāšu Kungam, jo viņš augstin augsts – ir zirgus, ir jātniekus iemeta jūrā!


text:
Mans spēks, mana dziesma ir Kungs! Viņš ir mans glābiņš, viņš ir mans Dievs, es slavēšu viņu! Mana tēva Dievs – viņu cildināšu!


text:
Ar tavu nāšu dvesmu tika savākti ūdeņi – kā mūris, kā straumes tie stājās, dzīles sastinga jūras sirdī!


text:
Naidnieks teica: es dzīšos, es pievārēšu, dalīšu laupījumu, ko kāroju, – dabūšu, izraušu savu zobenu, ar savu roku tos iznīdēšu!


text:
Kas ir kā tu starp dieviem, Kungs?! Kas ir kā tu, augsts svētumā, bijājams slavā, kas dara brīnumus!


text:
Tad satrūkās Edoma virsnieki pār tūkstošiem, Moāba vadoņi – sagrāba viņus trīsas, pašķīda visi Kanaāna iemītnieki!


text:
Tiem uzkritušas briesmas un šaušalas no tava lielā elkoņa! Tie klusēs kā akmens, līdz paies garām tava tauta, Kungs, līdz paies garām tauta, kuru tu izpirki!


text:
Tu atvedi to un iedēstīji sava mantojuma kalnā! Savu mītni tu, Kungs, taisīji, mana Kunga svētvietu tavas rokas iedibināja!


text:
Kad faraona zirgi, rati un jātnieki nonāca jūrā, Kungs lika, lai pār tiem nāk jūras ūdeņi, bet Israēla dēli izgāja caur jūru pa sausu zemi.”


text:
Tad praviete Mirjāma, Ārona māsa, ņēma rokā bungas, un visas sievietes devās tai pakaļ bungodamas un diedamas.


text:
Un Mirjāma tām teica: “Dziediet Kungam, jo viņš augstin augsts, ir zirgus, ir jātniekus iemeta jūrā!”


text:
Mozus vadīja Israēlu no Niedru jūras, un viņi izgāja Šūras tuksnesī. Trīs dienas viņi gāja pa tuksnesi un neatrada ūdeni.


text:
Un viņš brēca uz Kungu, un Kungs viņam parādīja kādu koku – viņš iemeta to ūdenī, un ūdens kļuva salds. Tur viņš tiem deva likumus un tiesu, tur viņš tos pārbaudīja


text:
un sacīja: “Ja klausīsiet Kunga, sava Dieva, balsij un darīsiet to, kas taisns viņa acīs, klausīsiet viņa pavēlēm un turēsiet viņa likumus, tad visas sērgas, ko es uzliku ēģiptiešiem, es jums neuzlikšu, jo es esmu Kungs, jūsu ārsts!”


text:
Un viņi nonāca Ēlīmā – tur bija divpadsmit ūdens avoti un septiņdesmit palmas, tur viņi apmetās pie ūdens.


text:
Tad viņi devās projām no Ēlīmas; viss Israēla dēlu pulks nonāca Sīna tuksnesī, kas ir starp Ēlīmu un Sīnaju; tas bija otrā mēneša piecpadsmitajā dienā pēc iziešanas no Ēģiptes zemes.


text:
Israēla dēli viņiem teica: “Kaut mēs būtu miruši Ēģiptes zemē no Kunga rokas – kad sēdējām pie gaļas podiem, kad ēdām maizi līdz sātam, – jo tu mūs izvedi šai tuksnesī, lai visu mūsu pulku nomērdētu badā!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Redzi, es likšu, lai jums krīt maize no debesīm – tauta varēs iet un salasīt ik dienas vajadzīgo! Tas tādēļ, lai es viņus varētu pārbaudīt, vai viņi dzīvo pēc manas bauslības vai ne!


text:
Bet sestajā dienā lai viņi gatavo, ko atnesuši, un tā būs divkārt vairāk par to, ko tie vākuši ik dienas!”


text:
Un Mozus un Ārons teica visiem Israēla dēliem: “Vakarā jūs zināsiet, ka Kungs jūs izvedis no Ēģiptes zemes!


text:
No rīta jūs redzēsiet Kunga godību, viņš dzirdējis jūsu kurnēšanu pret Kungu, bet kas mēs esam, ka jūs kurnat pret mums!?”


text:
Un Mozus teica: “Tā! Vakarā Kungs dos jums ēst gaļu un no rīta maizi līdz sātam, tādēļ ka Kungs ir dzirdējis jūsu kurnēšanu pret viņu. Jo kas gan mēs esam? Ne pret mums jūs esat kurnējuši, bet pret Kungu!”


text:
Un Mozus teica Āronam: “Saki visai Israēla dēlu sapulcei: tuvojieties Kungam, jo viņš jūsu kurnēšanu ir dzirdējis!”


text:
Un, kad Ārons runāja ar visu Israēla dēlu sapulci, viņi palūkojās tuksnesī, un redzi – mākonī parādījās Kunga godība!


text:
“Esmu dzirdējis Israēla dēlu kurnēšanu. Saki tiem: pret vakaru jūs ēdīsiet gaļu un pret rītu jūs būsiet sāti ar maizi, tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs, jūsu Dievs!”


text:
Un vakarā atlidoja paipalas un noklāja visu nometni, bet no rīta visapkārt nometnei bija rasas klājums.


text:
Israēla dēli to ieraudzīja un teica cits citam: “Kas tas ir?!” – jo viņi nezināja, kas tas ir. Un Mozus tiem teica: “Tā ir maize, to Kungs jums devis ēst!


text:
Kungs jums ir pavēlējis tā: savāciet to, cik katram vajag ēšanai, pa omeram uz cilvēku, ņemiet pēc ļaužu skaita, kas jūsu teltīs!”


text:
Viņi izmērīja ar omeru – un tam, kam bija vairāk, nebija palicis pāri, bet tam, kam bija mazāk, nebija pietrūcis – viņi savāca tik, cik katram vajadzēja ēšanai.


text:
Bet viņi neklausīja Mozu, daži atstāja līdz rītam – un tas sapuva, un tajā iemetās tārpi. Tad Mozus noskaitās uz tiem.


text:
Un sestajā dienā notika tā – viņi savāca divtik maizes, divus omerus katram, un sanāca visi pulka vadoņi un pastāstīja to Mozum.


text:
Un viņš tiem teica: “Tā Kungs sacīja: Kungam rīt ir sabats, svētais sabats, – cepiet, kas jums jācep, un vāriet, kas jums jāvāra, un visu, kas jums atlicis, nolieciet un pataupiet rītam!”


text:
Redziet – Kungs jums devis sabatu! – tādēļ sestajā dienā viņš jums dod maizi divām dienām! Palieciet katrs, kur esat, septītajā dienā lai neviens nekur neiet!”


text:
Un Israēla nams nosauca to par mannu, tā bija balta kā koriandra sēkla un garšoja kā cepums ar medu!


text:
Un Mozus teica: “Kungs ir pavēlējis šādi: pieberiet omeru ar to un saglabājiet uz jūsu paaudzēm, lai jūs redzētu to maizi, ar kuru es jūs ēdināju tuksnesī, kad izvedu no Ēģiptes zemes!”


text:
Mozus teica Āronam: “Ņem krūku un ieber tajā pilnu omeru mannas, noliec to Kunga priekšā, lai saglabātu uz paaudzēm!”


text:
Israēla dēli ēda mannu četrdesmit gadus, līdz nonāca apdzīvotā zemē, viņi ēda mannu, kamēr nonāca līdz Kanaāna zemei.


text:
Viss Israēla dēlu pulks gāja pa Sīna tuksnesi, kā Kungs bija teicis. Tad viņi apstājās Refidīmā, un tautai nebija ūdens, ko dzert.


text:
Tauta strīdējās ar Mozu un sacīja: “Dod mums ūdeni, ko dzert!” Bet Mozus tiem teica: “Kāpēc jūs strīdaties ar mani?! Kāpēc jūs pārbaudāt Kungu?!”


text:
Tauta, slāpdama pēc ūdens, kurnēja pret Mozu un teica: “Kāpēc tu atvedi mūs no Ēģiptes – vai lai nogalētu mūs, mūsu dēlus un mūsu ganāmpulkus slāpēs?!”


text:
Un Mozus brēca uz Kungu, sacīdams: “Ko lai es daru šai tautai – vēl mazliet, un tie mani nomētās akmeņiem!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Izej tautas priekšā, ņem sev līdzi dažus Israēla vecajos un savu spieķi, ar ko tu siti Nīlu, ņem to rokā un ej!


text:
Redzi, es nostāšos tavā priekšā uz klints Horebā – tad tu sit klinti, un no tās izplūdīs ūdens, un tauta varēs dzert!” Un Mozus tā darīja, Israēla vecajiem redzot.


text:
Tās vietas viņš nosauca par Masu un Merību, jo Israēla dēli bija strīdējušies un pārbaudījuši Kungu, sacīdami: “Vai Kungs ir ar mums vai nav?!”


text:
Un Mozus teica Jozuam: “Izraugies no mums vīrus un ej karot ar Amālēku! Rīt es nostāšos kalna galā ar Dieva nūju rokā!”


text:
Jozua darīja, kā Mozus viņam teica, – cīnījās ar Amālēku. Bet Mozus, Ārons un Hūrs uzkāpa kalna galā.


text:
Un bija tā – kad Mozus turēja savu roku paceltu, tad Israēls uzvarēja, bet, kad viņš atpūtināja roku, uzvarēja Amālēks.


text:
Kad Mozus rokas nogura, viņi paņēma akmeni un palika zem tām; viņš sēdēja uz tā, bet Ārons un Hūrs turēja viņa rokas no abām pusēm – un viņa rokas palika izstieptas, kamēr norietēja saule.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Raksti šo visu grāmatā, lai paliek atmiņā, un stāsti Jozuam – izdzēst es izdzēsīšu Amālēka piemiņu zem debesīm!”


text:
Jetrus, Midjāna priesteris, Mozus sievastēvs, padzirdēja visu, ko Dievs bija darījis Mozum un Israēlam, savai tautai, – ka Kungs izvedis Israēlu no Ēģiptes.


text:
kā arī abus viņas dēlus, no kuriem vienam vārds bija Gēršoms, jo viņš bija teicis: es biju piedzīvotājs svešā zemē, –


text:
bet otra vārds bija Elīezers, jo: mana tēva Dievs bija mans glābējs un izglāba mani no faraona zobena.


text:
Un nāca Jetrus, Mozus sievastēvs, un viņa dēli un sieva pie Mozus uz tuksnesi, kur viņš bija apmeties pie Dieva kalna.


text:
Un viņš Mozum paziņoja: “Es, tavs sievastēvs Jetrus, nāku pie tevis kopā ar tavu sievu un abiem viņas dēliem!”


text:
Tad Mozus izgāja pretī savam sievastēvam, klanījās un skūpstīja viņu, un viņi jautāja viens otram, vai labi klājas, un tad viņi gāja teltī.


text:
Mozus pastāstīja savam sievastēvam visu, ko Kungs bija darījis faraonam un ēģiptiešiem Israēla dēļ – arī par visām grūtībām, kas pār tiem bija nākušas ceļā, un kā Kungs viņus izglābis.


text:
Un Jetrus teica: “Slavēts Kungs, kas jūs ir izglābis no ēģiptiešiem un faraona un tautu – no ēģiptiešu rokas!


text:
Tagad es zinu, ka Kungs ir lielāks par visiem citiem dieviem – tie tikai lielījās, bet viņš bija lielāks!”


text:
Un Jetrus, Mozus sievastēvs, nesa Dievam sadedzināmo upuri un citus upurus, un Ārons un visi Israēla vecajie nāca, lai Dieva priekšā ēstu maizi kopā ar Mozus sievastēvu.


text:
Un Mozus sievastēvs noskatījās, ko viņš darīja tautai, un teica: “Kas tas ir, ko tu dari tautai? Kāpēc tu sēdi viens pats, bet visa tauta stāv tavā priekšā no rīta līdz vakaram?!”


text:
Kad tiem ir kāda lieta, tie nāk pie manis, un es spriežu tiesu starp tiem un daru tiem zināmus Dieva likumus un bauslību!”


text:
Tu ļoti nogursti – gan tu, gan tavi ļaudis, par smagu tev ir šī lieta, tu nevari darīt to viens pats!


text:
Tagad uzklausi mani, es došu tev padomu, un Dievs būs ar tevi. Esi tu pats šai tautai priekšstāvis pie Dieva un liec tu viņu lietas Dieva priekšā!


text:
Atgādini viņiem likumus un bauslību un dari tiem zināmu ceļu, pa kuru tiem iet, un darbus, kas tiem darāmi.


text:
Izraugies no tautas labākos vīrus, kuri bīstas Dieva, patiesīgus vīrus, kuri nīst mantrausību, un iecel viņus pār tautu – virsniekus pār tūkstošiem, pār simtiem, pār piecdesmit un pār desmit!


text:
Lai viņi tiesā tautu visu laiku, lai ir tā – katru lielāku lietu lai viņi ceļ tev priekšā, bet katru mazāku lietu lai iztiesā paši. Tev būs vieglāk, ja viņi darīs to kopā ar tevi.


text:
Ja tu šādi rīkosies un Dievs tev ko pavēlēs, tad tu varēsi to izpildīt un arī visa tauta ies savās gaitās ar mieru!”


text:
Mozus izvēlējās labākos vīrus no visa Israēla un iecēla tos par vadītājiem tautai – tie bija virsnieki pār tūkstošiem, pār simtiem, pār piecdesmit un pār desmit.


text:
Tie tiesāja tautu visu laiku – grūtākās lietas tie cēla priekšā Mozum, bet vieglākās lietas iztiesāja paši.


text:
Viņi devās ceļā no Refidīmas un nonāca Sīnaja tuksnesī, apmetās tuksnesī, un tur Israēls uzcēla nometni kalna pakājē.


text:
Tad Mozus kāpa pie Dieva, un Kungs sauca uz viņu no kalna: “Tā saki Jēkaba namam, stāsti Israēla dēliem:


text:
Un tagad – ja jūs man klausīt klausīsiet un turēsiet manu derību, tad no visām tautām jūs būsiet mans īpašums, jo mana ir visa zeme!


text:
Un visa tauta atbildēja: “Mēs darīsim visu, ko Kungs teicis!” Mozus atstāstīja Kungam, ko tauta bija teikusi.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Redzi, es nākšu pie tevis biezā mākonī, lai tauta dzirdētu, kad es runāšu ar tevi, un lai tie tev ticētu mūžam!” Mozus pastāstīja Kungam, ko tauta bija teikusi.


text:
Lai tie ir gatavi trešajai dienai, jo trešajā dienā Kungs visas tautas acu priekšā nolaidīsies Sīnaja kalnā.


text:
Noliec visapkārt robežas tautas priekšā un saki: sargieties, ka jūs nekāptu kalnā un neskartu tā pakāji; ikviens, kas pieskarsies kalnam, mirtin mirs!


text:
Roka to neskars, bet tas tiks nomētāts akmeņiem vai nošauts bultām – cilvēks vai lops, tam nedzīvot! Kad atskanēs rags, tad lai tie kāpj augšā kalnā!”


text:
Un trešajā dienā, kad pienāca rīts, pār kalnu bija pērkoni, zibeņi, biezs mākonis un jo stipra raga skaņa – visa tauta, kas bija nometnē, trīcēja.


text:
Viss Sīnaja kalns bija dūmos, jo Kungs bija nolaidies ugunī, no tās cēlās dūmi kā no lietuves, un viss kalns varen trīcēja.


text:
Kungs nolaidās Sīnaja kalnā, kalna virsotnē, un Kungs pasauca Mozu uz kalna virsotni, un Mozus uzkāpa.


text:
Mozus teica Kungam: “Tauta nekāps Sīnaja kalnā, jo tu pats mūs brīdināji, sacīdams: norobežojiet kalnu un svētiet to!”


text:
Bet Kungs viņam teica: “Kāp lejā, un lai Ārons nāk kopā ar tevi, bet priesteri un tauta lai neraujas kāpt pie Kunga, ka viņš tos nesatriec!”


text:
Netaisi sev tēlus un atveidus ne no tā, kas debesīs augšā, ne no tā, kas uz zemes apakšā un ūdenī apakš zemes.


text:
Nezemojies tiem un nekalpo tiem, jo es, Kungs, esmu greizsirdīgs Dievs, kas piemeklē tēvu vainas pie bērniem līdz trešajam un līdz ceturtajam augumam – tiem, kas mani nīst,


text:
bet septītā diena ir sabats Kungam, tavam Dievam, – tad nedari nekādu darbu ne tu, ne tavs dēls, ne tava meita, ne tavs vergs, ne tava verdzene, ne tavi lopi, ne svešinieks, kas tavos vārtos.


text:
Jo sešās dienās Kungs radīja debesis un zemi, jūru un visu, kas tajā, bet septītajā dienā atpūtās. Tādēļ Kungs svētīja sabata dienu un darīja to svētu!


text:
Neiekāro sava tuvākā namu, neiekāro sava tuvākā sievu, vergu, verdzeni, vērsi, ēzeli – neko, kas ir tavam tuvākajam!”


text:
Un visa tauta redzēja pērkonus un uguņus, dzirdēja raga skaņu, un kalns bija dūmos – ļaudis nobijās, drebēja un nostājās iztālēm.


text:
Un viņi teica Mozum: “Runā tu ar mums, un mēs klausīsim, bet lai nerunā ar mums Dievs, ka mēs nemirstam!”


text:
Mozus teica tautai: “Nebīstieties, jo Dievs ir nācis jūs pārbaudīt, lai jūsu acis būtu pilnas viņa bijības, ka jūs negrēkotu!”


text:
Taisi man altāri no zemes un upurē tur sadedzināmos upurus, savas avis un vēršus, – visās vietās, kur es esmu atgādinājis savu vārdu, es nākšu pie tevis un svētīšu tevi!


text:
Ja tu man taisīsi akmens altāri – necel to no tēstiem akmeņiem, jo, kad tavs kalts pār to būs gājis, tu būsi to padarījis nesvētu!


text:
Ja viņa kungs ir devis tam sievu un tā ir dzemdējusi dēlus vai meitas, tad sieva un viņas bērni pieder kungam, bet viņš lai iet viens.


text:
tad lai viņa kungs to ved Dieva priekšā, lai ved viņu pie durvīm vai durvju stenderes, lai viņa kungs caurdur tam ausi ar duramo un lai viņš tam kalpo uz mūžu!


text:
Ja tā netīk savam kungam un tas nav viņu atzinis, lai viņu izpērk. Svešai tautai viņš nedrīkst to pārdot, jo tad viņai nodarītu pāri!


text:
Bet, kas to bez nolūka darījis – Dievs viņa roku tā nolicis –, es tev norādīšu vietu, kurp tas var bēgt!


text:
Bet, ja kāds ar ļaunu nodomājis nokaut savu tuvāko, tad pat no mana altāra viņu paņemiet, lai mirst!


text:
tad, ja tas ceļas un staigā pa ielu ar spieķi, bez vainas ir tas, kas viņu sitis, tikai lai viņš atlīdzina tam slimības laiku un dziedēšanu.


text:
Ja kāds sit savu vergu vai verdzeni ar spieķi, ka tas mirst zem viņa rokas, tas lai tiek sodīt sodīts!


text:
Ja vīri kaujas un sasit grūtu sievu, ka noiet auglis, bet citas vainas nav, tad lai to soda ar naudas sodu, ko uzliek tās sievas vīrs, tas lai tiek samaksāts, kā piespriests.


text:
Ja kāds trāpa savam vergam vai savai verdzenei pa aci un izsit to, tad acs dēļ tas lai atlaiž viņu brīvībā!


text:
Ja vērsis sabada vīru vai sievu līdz nāvei, tad to vērsi lai nomētā akmeņiem un tā gaļu lai neēd, bet vērša saimnieks ir bez vainas.


text:
Ja vērsis iepriekš ir badījies un tā saimnieks ir bijis brīdināts, bet nav ņēmis to vērā, un tas nogalē vīru vai sievu, tad vērsis lai tiek nomētāts akmeņiem un arī tā saimnieks lai mirst.


text:
Ja vērsis nobada vergu vai verdzeni, lai viņš dod tā kungam trīsdesmit mērus sudraba, bet vērsi lai nomētā akmeņiem.


text:
tad akas saimnieks lai samaksā – lai atdod tā saimniekam sudrabu, bet beigtais vērsis lai paliek viņam.


text:
Ja kāda vērsis sabada kaimiņa vērsi, ka tas ir beigts, tad lai viņi pārdod dzīvo vērsi un sadala sudrabu, arī beigto lai viņi sadala.


text:
Vai – ja zināms, ka vērsis ir badījies iepriekš un viņa saimnieks to nav ņēmis vērā, tad lai viņš maksā vērsi pret vērsi, bet beigtais lai tiek viņam.


text:
Ja kāds nozog vērsi vai avi un to nokauj vai pārdod, tad lai viņš maksā piecus vēršus par vērsi un četras avis par avi.


text:
Bet, ja pār viņu ir uzlēkusi saule, tad viņa dēļ būs asins vaina. Lai viņš maksādams maksā, bet, ja viņam nav, tad lai viņš tiek pārdots par nozagto.


text:
Ja kāds ir ļāvis nomīdīt lauku vai vīnadārzu vai palaidis savus lopus un noganījis cita lauku, tad tam par samaksu jādod labākais no sava lauka un vīnadārza!


text:
Ja uguns iziet un iemetas krūmos un aprij kūlīšus, nenopļautu labību vai lauku, tad lai maksādams maksā tas, kurš to iededzis!


text:
Ja kāds dod savam tuvākajam glabāt naudu vai lietas, bet tās no tā nama tiek nozagtas, tad, ja zaglis tiek atrasts, lai maksā divtik!


text:
Ja zaglis netiek atrasts, lai mājas saimnieks tuvojas Dievam – ka nav stiepis roku pēc sava tuvākā mantas!


text:
Par katru pārkāpumu – par vērsi, par ēzeli, par drēbēm, par katru zaudējumu, par ko kāds apgalvo, ka tas ir noticis, – lai šī lieta tiek celta Dieva priekšā, tas, kuru Dievs atzīs par vainīgu, lai atmaksā savam tuvākajam divtik!


text:
Ja kāds dod savam tuvākajam turēt ēzeli, vērsi, avi vai kādu lopu un tas nomirst, tiek sakropļots vai aizvests, un neviens to nav redzējis,


text:
tad Kunga zvērests lai ir starp abiem – ka tas nav stiepis roku pēc sava tuvākā mantas, lai saimnieks to atzīst, un viņš lai nemaksā.


text:
Ja kāds aizņemas no sava tuvākā lopu un tas tiek sakropļots vai nomirst, bet saimnieka klāt nav bijis, tad lai viņš maksādams maksā.


text:
Ja saimnieks ir bijis klāt, lai nemaksā. Ja tas bijis nolīgts, tad zaudējumu lai pieskaita klāt līguma maksai.


text:
Ja kāds paved jaunavu, kas nav saderināta, un guļ ar viņu, lai viņš samaksā tās izpirkumu un ņem sev par sievu.


text:
Bet, ja viņas tēvs liegtin liedzas viņam to dot, tad lai viņš iesver sudrabu kā viņas jaunavības izpirkumu!


text:
Tad iedegsies manas dusmas, es nokaušu jūs ar zobenu, jūsu sievas kļūs atraitnes un jūsu bērni – bāreņi!


text:
Ja tu aizdod naudu kādam no manas tautas – nabagam, kas ir ar tevi, tad neizturies pret viņu kā augļotājs, neapliec viņu ar augļiem!


text:
jo tās ir viņa apsegs, vienīgais apklājs viņa augumam, tajās viņš gulēs, bet, ja viņš brēks uz mani, es dzirdēšu, jo es esmu līdzcietīgs!


text:
Tā dari ar saviem pirmdzimtajiem vēršiem un avīm – septiņas dienas lai tie ir pie mātes, bet astotajā dienā dod tos man!


text:
Neskrien pakaļ visiem citiem, darīdams ļaunu, un nesniedz liecību tiesā, sagrozīdams patiesību kā daudzi!


text:
Bet septītajā gadā atstāj to nelietotu un ļauj tai atpūsties, lai paēd tavas tautas nabagi, un to, kas tiem paliks pāri, lai ēd lauka zvēri, – tāpat dari ar savu vīnadārzu un olīvkokiem.


text:
Sešas dienas dari savus darbus, bet septītajā dienā atpūties. Lai atpūšas tavs vērsis un ēzelis, lai atvelk elpu tavas verdzenes dēls un svešinieks.


text:
Neraudzētās maizes svētki lai jums ir septiņas dienas. Ēd neraudzētu maizi, kā es tev pavēlēju – noliktajā laikā, abība mēnesī, jo tad tu iznāci no Ēģiptes. Nevienu manā priekšā lai neredz tukšā!


text:
Un sviniet Pļaujas svētkus – par pirmajiem augļiem no tā, ko tu sēji laukā. Un Ražas svētkus, gadam aizejot, kad tu novāc no lauka sava darba augļus.


text:
Pirmos no tavas zemes pirmajiem augļiem pienes Kunga, tava Dieva, namam. Nevāri kazlēnu viņa mātes pienā!


text:
Redzi, es sūtu eņģeli tev pa priekšu, lai tas tevi sargā ceļā un aizved tevi uz vietu, ko es esmu sagatavojis.


text:
Pakļaujies un klausi viņam, nedumpo pret viņu, jo jūsu pārkāpumus viņš nepiedos – mans vārds ir pie viņa!


text:
Ja tu viņu klausīt klausīsi un darīsi visu, ko es saku, tad es būšu ienaidnieks taviem ienaidniekiem un pretinieks taviem pretiniekiem!


text:
Mans eņģelis ies tev pa priekšu un aizvedīs tevi pie amoriešiem, hetiešiem, periziešiem, kanaāniešiem, hiviešiem un jebūsiešiem, un tad es tos izdeldēšu!


text:
Nezemojieties viņu dieviem, nevergojiet tiem un nedariet, kā viņi dara, bet gan plēstin noplēsiet un grautin sagraujiet viņu elku stabus.


text:
Kalpojiet Kungam, savam Dievam, un viņš svētīs jūsu maizi un ūdeni, un es jums noņemšu visas kaites.


text:
Savas šausmas es sūtīšu tev pa priekšu un apstulbošu visas tautas, pret kurām tu ej. Es darīšu, ka visi tavi ienaidnieki griezīs tev muguru!


text:
Vienā gadā es nepadzīšu tos tavā priekšā, ka tā zeme netop izdeldēta un tev tur nesavairojas lauka zvēri!


text:
Es nolikšu tavas robežas no Niedru jūras līdz Filistiešu jūrai un no tuksneša līdz Upei, jo es jums atdošu tās zemes iemītniekus, un tu padzīsi viņus.


text:
Tie nedzīvos tavā zemē, ka tie neapgrēcina tevi pret mani. Ja tu kalposi viņu dieviem, tas tev kļūs par lamatām!”


text:
Un Mozum viņš teica: “Kāpiet augšup pie Kunga, tu, Ārons, Nādābs, Abīhū un septiņdesmit no Israēla vecajiem, un zemojieties jau iztālēm!


text:
Tad Mozus nāca un pastāstīja tautai visus Kunga vārdus un tiesas, un tauta atbildēja visi kā viens: “Mēs darīsim visu, ko Kungs ir runājis!”


text:
Mozus pierakstīja visus Kunga vārdus. Viņš cēlās agri no rīta un kalna pakājē uzcēla altāri un uzslēja divpadsmit piemiņas stabus pēc divpadsmit Israēla ciltīm.


text:
Tad viņš sūtīja israēliešu jaunekļus, un tie upurēja Kungam sadedzināmos upurus un miera kaujamos upurus – vēršus.


text:
Tad viņš paņēma derības grāmatu, lasīja to, tautai dzirdot, un viņi teica: “Mēs darīsim visu, ko runājis Kungs, un mēs klausīsim!”


text:
Tad Mozus ņēma asinis, slacīja pār tautu un teica: “Redzi, šīs ir derības asinis, ko Kungs ar jums slēdzis par visām šīm lietām!”


text:
Un viņi ieraudzīja Israēla Dievu – zem viņa kājām bija kā safīra ķieģeļu klājums, kā pašas debesis savā šķīstumā!


text:
Un Kungs teica Mozum: “Kāp pie manis kalnā un paliec te, un es došu tev akmens plāksnes – bauslību un pavēles, ko es esmu rakstījis tiem par pamācību!”


text:
Bet vecajiem viņš teica: “Palieciet šeit mūsu vietā, kamēr mēs pie jums atgriezīsimies, un, redzi, pie jums paliek Ārons un Hūrs. Kam ir kāda lieta, tas lai iet pie viņiem.”


text:
Kunga godība iemājoja Sīnaja kalnā, mākonis to klāja sešas dienas, un septītajā dienā viņš sauca uz Mozu no mākoņa vidus.


text:
Lai viņi darina šķirstu no akācijkoka – divarpus elkoņus garu, pusotru elkoni platu un pusotru elkoni augstu.


text:
Lai izlej tam četrus zelta riņķus un pieliek tā četriem stūriem – divus riņķus vienā pusē un divus riņķus otrā pusē.


text:
Lai ir tā – ķerubi no augšas lai izpleš savus spārnus un ar spārniem noēno pārsegu, to sejas lai ir viena pret otru – ķerubu sejas lai ir pret pārsegu.


text:
Tur es tev atklāšos, un es runāšu ar tevi no pārsega augšas, starp abiem ķerubiem, kas pār liecības šķirstu, – tur es teikšu visu, ko tev priekš Israēla dēliem pavēlēšu!


text:
Darini tam paplātes, kausus, krūkas un upurtraukus, kur liet lejamos upurus, – darini tos no tīra zelta!


text:
Darini arī gaismekli no tīra zelta, lai gaismeklis ir kalts, balsts, žuburi, kausi, rotājumi un ziedi – lai tie ir no viena gabala!


text:
Seši žuburi lai iziet no tā uz abām pusēm – trīs gaismekļa žuburi no vienas puses un trīs gaismekļa žuburi no otras puses.


text:
Uz viena žubura lai ir trīs mandeļveida kausi, rotājumi un ziedi, un trīs mandeļveida kausi lai ir uz otra žubura, rotājumi un ziedi – tā visiem sešiem gaismekļa žuburiem.


text:
Zem žuburu pāra lai ir viengabala rotājums un viengabala rotājums zem otra žuburu pāra, un viengabala rotājums zem nākamā žuburu pāra – tā visiem sešiem žuburiem, kas iziet no gaismekļa.


text:
Mājoklim darini desmit aizkarus – vieglbalta lina, purpurzila, purpura un sarkana auduma. Taisi tiem ķerubus, ar izdomu darinātus.


text:
Viena aizkara garums – divdesmit astoņi elkoņi, un viena aizkara platums – četri elkoņi. Visi aizkari lai ir viena mēra!


text:
Pieci aizkari lai tiek sadarināti viens ar otru, un arī otri pieci aizkari lai tiek sadarināti viens ar otru.


text:
Taisi purpurzilas cilpas viena aizkara malā, kur tie sadarināti, un tādas pašas taisi arī otra aizkara sadarinājuma malā.


text:
Taisi piecdesmit cilpas vienam aizkaram, un taisi piecdesmit cilpas arī otra aizkara sadarinājuma malā – lai tās ir viena otrai pretī!


text:
Ik aizkara garums – trīsdesmit elkoņi un platums – četri elkoņi, tāds lai ir mērs visiem vienpadsmit aizkariem!


text:
Sadarini kopā piecus aizkarus un otrus sešus aizkarus un sesto aizkaru, kas telts priekšā, saliec divkārt.


text:
Taisi piecdesmit cilpas malējam aizkaram sadarinājuma malā un piecdesmit cilpas otra aizkara sadarinājuma malā.


text:
Telts aizkars, kas pārkāries visā garumā – elkonis no vienas puses un elkonis no otras puses –, lai nokarājas pār Mājokļa malām no vienas un otras puses, lai to apsegtu.


text:
Katram balstam lai tiek pieliktas divas tapas – viena pie otras, tādas darini visiem Mājokļa balstiem.


text:
Zem divdesmit balstiem darini četrdesmit sudraba pamatus: divus pamatus zem viena balsta, ar divām tapām un – divus pamatus zem otra balsta ar divām tapām!


text:
un tiem četrdesmit sudraba pamatus – divus pamatus zem viena balsta un divus pamatus zem otra balsta!


text:
Lai tur ir astoņi balsti un to sudraba pamati, sešpadsmit pamati – divi pamati zem viena balsta, divi pamati zem otra balsta!


text:
un piecus šķērskokus katram balstam otrā Mājokļa malā, un piecus šķērskokus balstiem Mājokļa aizmugurē, pret rietumiem.


text:
Balstus pārklāj ar zeltu un darini no zelta riņķus – turekļus pie šķērskokiem, un pārklāj šķērskokus ar zeltu.


text:
Un darini priekškaru no purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta izšūdināta lina auduma, ar izdomu darinātu. Lai to taisa ar ķerubiem.


text:
Kar to pār četriem akācijkoka stabiem, kas pārklāti ar zeltu, un tiem lai ir zelta āķi un četri sudraba pamati.


text:
Kar priekškaru aiz āķiem un ienes aiz priekškara liecības šķirstu, un lai priekškars jums nošķir svētvietu no svētumu svētuma!


text:
Priekškaram priekšā novieto galdu un gaismekli pretī galdam Mājokļa dienvidu pusē, bet galdu novieto ziemeļu pusē.


text:
Un darini priekškaru telts durvīm no purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta izšūdināta lina auduma.


text:
Un darini priekškaram piecus akācijkoka stabus, pārklāj tos ar zeltu, taisi tiem zelta āķus un izlej tiem piecus vara pamatus.


text:
Un darini akācijkoka altāri – piecus elkoņus garu un piecus elkoņus platu, lai altāris ir četrstūrains un tā augstums ir trīs elkoņi.


text:
Darini tam podus, kur savākt pelnus, liekšķeres, bļodas, dakšas un ogļu pannas – visus rīkus taisi no vara.


text:
Un darini tam režģi, pītu vara darinājumu, un pinumam visos četros stūros darini četrus vara riņķus.


text:
Mājokļa pagalmu darini dienvidu pusē, pagalmam – vieglbalta lina priekškaru, simts elkoņu garu vienā malā.


text:
Un tāpat darini ziemeļu pusē visā tā garumā – simts elkoņu garu priekškaru un divdesmit stabus ar divdesmit vara pamatiem, un stabu āķus, un sudraba savienojumus.


text:
Pagalma platumā uz rietumu pusi – piecdesmit elkoņu garu priekškaru un tam desmit stabus ar desmit pamatiem.


text:
Un pagalma vārtiem – divdesmit elkoņu platu priekškaru no purpurzila, purpura, sarkana auduma un vieglbalta izšūdināta lina, kā arī četrus stabus un četrus to pamatus.


text:
Visi pagalma stabi lai tiek sastiprināti ar sudrabu, to āķi lai ir no sudraba un to pamati – no vara.


text:
Pagalma garums lai ir simts elkoņu, platums – piecdesmit un augstums – pieci elkoņi, no vieglbalta lina un pamati no vara.


text:
Un pavēli Israēla dēliem, lai tie tev dod tīrspiestu olīveļļu gaismeklim – iededz pastāvīgu gaismekli!


text:
Lai Ārons un viņa dēli to novieto Saiešanas teltī, ārpus priekškara, kas pār liecību, – lai tas ir Kunga priekšā no vakara līdz rītam. Tas Israēla dēliem ir mūžīgs likums uz viņu paaudzēm!


text:
Izraugies no Israēla dēliem savu brāli Āronu un viņa dēlus – lai Ārons un Ārona dēli Nādābs, Abīhū, Elāzārs un Ītāmārs ir man priesteri.


text:
Un runā ar visiem sirdsgudrajiem, kurus es esmu piepildījis ar gudrības garu, lai viņi darina Āronam drānas, lai viņš ir svētīts, lai viņš top man par priesteri.


text:
Šīs ir drānas, kas tiem jātaisa: krūšu uzliktnis, efods, virssvārki, austi svārki, turbāns un josta – lai viņi darina tavam brālim Āronam un viņa dēliem svētas drānas, ka viņš top man par priesteri.


text:
Lai viņi darina efodu – zelta, purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma, ar izdomu darinātu.


text:
Un pār to lai ir josta, ar izdomu darināta, tāpat kā tas – zelta, purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma.


text:
Kā rotkalis, kas grebj zīmogus, tā tu abos akmeņos iegreb Israēla dēlu vārdus un visapkārt tiem taisi zelta ietvaru.


text:
Abus šos akmeņus liec uz efoda uzplečiem – tie lai ir Israēla dēlu piemiņas akmeņi, un Ārons uz abiem pleciem nesīs viņu vārdus Kunga priekšā par piemiņu.


text:
un divas ķēdes no tīra zelta, savītas kā virvju vijēja darinājums, un virvjveida ķēdes pieliec ietvaram.


text:
Un darini krūšu uzliktni tiesai, ar izdomu darinātu, tāpat kā efodu darini to no zelta, purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma – tādu to darini!


text:
Šie akmeņi lai ir pēc divpadsmit Israēla dēlu vārdiem, kā to vārdi iegrebti zīmogā – uz katra lai ir viens no divpadsmit cilšu vārdiem.


text:
Un darini divus zelta gredzenus un pieliec tos abos galos krūšu uzliktnim tajā malā, kas iekšpusē zem efoda.


text:
Un darini divus zelta gredzenus un piestiprini tos priekšpusē zem abiem efoda uzplečiem blakus savienojumam virs efoda jostas.


text:
Lai viņi sien krūšu uzliktni aiz gredzeniem pie efoda gredzeniem ar purpurzilu auklu, lai tas atrastos virsū ar izdomu darinātajam efodam un lai krūšu uzliktnis nenoslīd no efoda.


text:
Lai Ārons nes Israēla dēlu vārdus uz tiesas krūšu uzliktņa virs savas sirds, kad viņš dodas uz svētvietu. Tie lai ir par piemiņu Kunga priekšā vienmēr!


text:
Un liec krūšu uzliktnī urīmu un tumīmu – tie lai ir virs Ārona sirds, kad viņš dosies Kunga priekšā, lai Ārons nes Israēla dēlu tiesu uz savas sirds Kunga priekšā vienmēr.


text:
Vidū tiem lai ir atvērums galvai, atvērumam visapkārt lai ir austa mala kā kakla izgriezumam, lai tie neplīst.


text:
Malās tiem darini granātābolus – purpurzilus, purpura un sarkana auduma – visapkārt to malām un zelta zvārguļus visapkārt tiem!


text:
Zelta zvārgulis un granātābols – zelta zvārgulis un granātābols lai ir uz virssvārku malām visapkārt!


text:
Tie Āronam lai ir viņa kalpošanai, to skaņa lai ir dzirdama, kad viņš dodas uz svētvietu Kunga priekšā un no turienes atpakaļ – ka viņš nemirst!


text:
Lai tā atrodas uz Ārona pieres, lai Ārons to nes pie visiem upuriem, kurus Israēla dēli svētīs, pie visām viņu svētajām dāvanām, lai tas vienmēr ir pār viņa pieri – lai tie būtu tīkami Kungam.


text:
Un noaud vieglbalta lina svārkus, un darini vieglbalta lina turbānu, un darini jostu – izšūdinātus darinājumus.


text:
Ģērb tajos savu brāli Āronu un viņa dēlus, iesvaidi viņus un iecel tos amatā, un svētī viņus, lai viņi top man par priesteriem.


text:
Lai Āronam un viņa dēliem tās ir uzvilktas, kad viņi dodas uz Saiešanas telti vai kad tuvojas altārim, lai kalpotu svētvietā – lai tie būtu bez vainas un nemirtu! Tas ir mūžīgs likums viņam un viņa pēcnācējiem pēc viņa!


text:
Šādi tev jādara, lai viņus iesvētītu man par priesteriem. Ņem vienu jaunu vērsi un divus aunus bez kādas vainas.


text:
Un neraudzētu maizi, neraudzētus plāceņus, iejautus eļļā, un plānus, neraudzētus cepumus, apziestus ar eļļu, – tos tu gatavo no smalkiem kviešu miltiem.


text:
Ņem drānas un ietērp Āronu svārkos un virssvārkos, liec tam krūšu uzliktni un sajoz viņu ar efoda jostu.


text:
Un sajoz viņus ar jostām, Āronu un viņa dēlus, un uzliec tiem turbānus – lai priesterība viņiem ir par mūžīgu likumu! Cel Āronu un viņa dēlus amatā!


text:
Ņem visu to treknumu, kas klāj iekšas, un aknu daivu, un abas nieres, un taukus, kas pie tām, un kvēpini uz altāra.


text:
Izkvēpini uz altāra visu aunu – tas ir sadedzināmais upuris Kungam, tīkama smarža, tas ir dedzināmais upuris Kungam!


text:
Nokauj aunu, ņem tā asinis un apzied labo auss ļipiņu Āronam un arī viņa dēlu auss ļipiņas, arī labās rokas īkšķi un labās kājas īkšķi – pārējās asinis slaki pār altāri visapkārt!


text:
Ņem tās asinis, kas uz altāra, un svaidāmo eļļu un slaki pār Āronu un viņa drānām un pār viņa dēliem un viņu drānām – lai ir svēts viņš un viņa drānas un viņa dēli un viņu drānas!


text:
Ņem auna taukus, taukasti un tos taukus, kas klāj iekšas, aknu daivu un abas nieres, tos taukus, kas pie tām, un labo plecu – jo tas ir priesteru iecelšanas upura auns.


text:
Un no neraudzētās maizes groza, kas Kunga priekšā, ņem vienu klaipu maizes, vienu maizes plāceni ar eļļu un vienu plāno cepumu.


text:
Liec to visu Ārona plaukstās un viņa dēlu plaukstās un liec to šūpot Kunga priekšā kā līgojamo upuri.


text:
Tad ņem to no viņu rokām un kvēpini uz altāra kā sadedzināmo upuri, kā tīkamu smaržu Kunga priekšā – tas ir dedzināmais upuris Kungam!


text:
Un ņem krūts gabalu no priesteru iecelšanas upura auna, kas Āronam, un šūpo to Kunga priekšā kā līgojamo upuri – tā būs tava daļa.


text:
Un svētī līgojamā upura krūts gabalu un cilājamā upura cisku, kas tika šūpots un kas tika ņemts no priesteru iecelšanas upura auna, no tā, kas Āronam un viņa dēliem.


text:
Tas lai Āronam un viņa dēliem ir par mūžīgu daļu no Israēla dēliem – jo tas ir upuris. Šis upuris tiem būs no Israēla dēlu miera upuriem, kas ir viņu upuris Kungam.


text:
Svētās drānas, kas Āronam, lai pieder viņa dēliem pēc viņa, lai viņi tajās tiek svaidīti un iecelti amatā.


text:
Priesteris, kas nāks viņa vietā no viņa dēliem, lai tās valkā septiņas dienas, kad tas dosies uz Saiešanas telti, lai kalpotu svētvietā.


text:
lai viņi ēd to, ar ko viņi tika šķīstīti, ieceļot amatā, lai tiktu iesvētīti. Bet svešinieks lai to neēd, jo tas ir svēts!


text:
Ja no priesteru iecelšanas upura gaļas un maizes kaut kas paliek pāri līdz rītam, tad pārpalikumu sadedzini ugunī – tas lai netiek ēsts, jo tas ir svēts!


text:
Dari Āronam un viņa dēliem visu tieši tā, kā es pavēlēju – septiņas dienas lai ilgst amatā iecelšana.


text:
Katru dienu par grēkiem upurē vērsi, lai šķīstītos, un šķīstī altāri ar upuri par grēkiem, un svaidi to, lai svētītu.


text:
Septiņas dienas šķīstī altāri un svētī to, un altāris būs svētumu svētums – svētīts katrs, kas pieskarsies altārim!


text:
Un vēl desmito daļu mēra miltu, sajauktu ar ceturtdaļu hīna spiestas eļļas, un lejamo upuri, ceturtdaļu hīna vīna – tas pirmajam jēram.


text:
Otru jēru upurē starp mijkrēsli un tumsu tāpat kā rīta labības dāvanu, tāds pats lai ir tā lejamais upuris – tīkama smarža, dedzināmais upuris Kungam.


text:
Saiešanas telts durvīs lai ir mūžīgs sadedzināmais upuris uz jūsu paaudzēm – Kunga priekšā, kur es jums atklāšos, lai tur runātu ar tevi.


text:
Un viņi zinās, ka es esmu Kungs, viņu Dievs, kas viņus izvedis no Ēģiptes zemes, lai es mājotu viņu vidū. Es esmu Kungs, viņu Dievs!


text:
Lai tas ir elkoni garš, elkoni plats, četrstūrains, lai tā augstums ir divi elkoņi, no viena gabala ar to lai ir tā ragi.


text:
Pārklāj to ar tīru zeltu – tā augšu un malas visapkārt, un tā ragus, un darini tam visapkārt zelta apmali.


text:
Darini tā apmalei apakšā divus zelta riņķus – abās malās, abos sānos, lai tie ir turekļi nesamajām kārtīm, aiz kā to nest.


text:
Novieto to pirms priekškara, kas pār liecības šķirstu, priekšā pārsegam, kas pār liecību, kur es tev atklāšos.


text:
Lai Ārons ik rītu kvēpina uz tā kvēpināmās smaržzāles – lai viņš tās kvēpina ik rītu, kad sakārto gaismekli.


text:
Lai Ārons tās kvēpina, kad viņš mijkrēslī aizdedz eļļas lukturīšus – mūžīgu kvēpināmo Kunga priekšā uz paaudzēm.


text:
Neupurē uz tā svešas kvēpināmās smaržzāles, ne sadedzināmo upuri, ne labības dāvanu un lejamo upuri nelej pār to!


text:
Lai Ārons šķīsta tā ragus vienreiz gadā – reizi gadā lai to šķīsta ar grēka upura asinīm uz jūsu paaudzēm – tas ir svētumu svētums tam Kungam!


text:
“Kad tu pievērsīsies Israēla dēliem un ziedojumu skaitīsi – tad lai katrs dod Kungam par sevi izpirkumu, kad tie tiks skaitīti, lai tos nepiemeklē sērga, kad tos skaitīs.


text:
Šo lai dod katrs, kas tiks skaitīts, – pusšekeli no svētvietas šekeļa, kurā ir divdesmit geras, – pusšekeli par ziedojumu Kungam.


text:
Bagātais lai nedod vairāk un nabags lai nedod mazāk par pusšekeli – tāds ziedojums jādod Kungam, lai šķīstītu jūsu dvēseles.


text:
Ņem šķīstīšanās sudrabu no Israēla dēliem un dod to kalpošanai Saiešanas teltī – tas būs Israēla dēliem par piemiņu Kunga priekšā, par šķīstīšanu jūsu dvēselēm!”


text:
“Taisi vara katlu ar vara pamatni, kur mazgāties, noliec to starp Saiešanas telti un altāri un ielej tajā ūdeni.


text:
Ejot uz Saiešanas telti, lai viņi mazgājas ūdenī, ka viņi nemirst, – arī tad, kad viņi tuvosies altārim, lai kalpotu, lai kvēpinātu Kungam dedzināmo upuri.


text:
Lai viņi mazgā rokas un kājas, ka viņi nemirst, – tas viņiem ir mūžīgs likums, viņam un viņa pēcnācējiem uz paaudzēm.”


text:
“Ņem labākās smaržvielas – pieci simti šekeļu plūstošu mirru, smaržu kanēļa uz pusi mazāk – divi simti piecdesmit šekeļu un divi simti piecdesmit šekeļu smaržīgu kalmju,


text:
Pagatavo no tā visa svēto svaidāmo eļļu, smaržu maisījumu, tādu, kā smaržu jaucēji taisa, – lai tā ir svētā svaidāmā eļļa.


text:
Lai tā netiek lieta pār cilvēka miesu, un tu nedrīksti jaukt tādu eļļu kā šo – svēta tā ir, svēta tā būs jums!


text:
Ikviens, kas sajauks tādu smaržu kā šo un kas lies to pār svešinieku, lai tiek nošķirts no savas tautas!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Ņem smaržvielas – lāsojošus sveķus, smaržīgus gliemežvākus, smaržainus Sīrijas sveķus un tīru vīraku – viss lai ir vienādās daļās.


text:
Saberz to smalki un daļu no tā novieto liecības priekšā Saiešanas teltī – tur es tev atklāšos, tā jums būs svētumu svētums!


text:
Un, redzi, es esmu devis viņam palīgā Āholīābu, Ahīsāmāha dēlu, no Dāna cilts. Ikvienam sirdsgudrajam es esmu devis gudrību sirdī – tie uztaisīs visu, ko es tev esmu pavēlējis:


text:
un smalki austas drānas, un svētās drānas priesterim Āronam, un viņa dēlu drānas, lai tie kalpotu kā priesteri,


text:
“Saki Israēla dēliem: tiešām, ievērojiet manu sabatu, jo tā ir zīme starp mani un jums uz paaudzēm, lai jūs zinātu, ka es esmu Kungs, kas jūs svētī!


text:
Ievērojiet sabatu, jo tas jums ir svēts, katrs, kas to apgānīs, – lai mirtin mirst! Katrs, kas sabatā dara kādu darbu, tā dvēsele lai tiek nošķirta no viņa tautas!


text:
Sešas dienas lai dara darbus, bet septītajā dienā ir sabats, kad jāatpūšas, – tas ir svēts Kungam! Katrs, kas dara kādu darbu sabatā, – lai mirtin mirst!


text:
Tā ir zīme starp mani un Israēla dēliem uz mūžu, jo sešās dienās Kungs darināja debesis un zemi, bet septītajā dienā viņš mitējās un atpūtās.”


text:
Un viņš iedeva Mozum – kad bija beidzis ar viņu runāt Sīnaja kalnā – divas liecības plāksnes, akmens plāksnes, aprakstītas ar Dieva pirkstu!


text:
Tauta redzēja, ka Mozus vilcinās kāpt lejā no kalna, sapulcējās ap Āronu un teica: “Celies, taisi mums dievus, kas ies mums pa priekšu, jo Mozus, tas vīrs, kurš mūs izveda no Ēģiptes, – mēs nezinām, kas ar viņu noticis!”


text:
Ārons tiem teica: “Izņemiet zelta riņķus, kas ausīs jūsu sievām, dēliem un meitām, un nesiet tos man!”


text:
Viņš tos savāca, izveidoja ar cirtni un darināja izlietu teļu. Tad viņi teica: “Šis ir tavs dievs, Israēl, tas tevi izveda no Ēģiptes zemes!”


text:
Un no rīta tie cēlās agri, upurēja sadedzināmos upurus un pienesa miera upurus, un tauta sēdās ēst, un viņi dzēra un ņēmās diet.


text:
Ātri viņi novērsušies no tā ceļa, ko es tiem pavēlēju, uztaisījuši sev izlietu teļu, upurējuši tam un sacījuši: Israēl, šis ir tavs dievs, kas tevi izveda no Ēģiptes zemes!”


text:
Un tagad – atstāj mani, un manas dusmas iedegsies pret viņiem, un es aprīšu viņus, bet tevi es darīšu par lielu tautu!”


text:
Taču Mozus mēģināja pielabināt Kungu, savu Dievu, un teica: “Kāpēc, Kungs, tavām dusmām iedegties pret savu tautu, ko tu esi izvedis no Ēģiptes zemes ar lielu spēku un stipru roku?


text:
Kāpēc lai ēģiptieši saka: ar ļaunu viņš tos aizveda, lai nokautu kalnos un izdeldētu no zemes virsas! – novērs savu dusmu kvēli, mitējies no ļauna pret savu tautu!


text:
Atceries savus kalpus Ābrahāmu, Īzaku un Israēlu, kuriem tu zvērēji pie sevis un sacīji: es vairošu jūsu pēcnācējus kā debesu zvaigznes, un visu šo zemi, par ko es teicu, es došu jūsu pēcnācējiem, un viņi to iemantos uz mūžiem!”


text:
Mozus devās lejā no kalna, un abas liecības plāksnes bija tam rokā – plāksnes bija aprakstītas no abām pusēm, no vienas un no otras puses tās bija aprakstītas!


text:
Kad viņš tuvojās nometnei un ieraudzīja teļu un diešanu, Mozus iedegās dusmās, nometa plāksnes un sadauzīja tās kalna pakājē.


text:
Viņš ņēma teļu, ko tie bija taisījuši, sadedzināja to ugunī, samala putekļos, izkaisīja pa ūdens virsu un lika to izdzert Israēla dēliem.


text:
Viņi man teica: taisi mums dievus, kuri ies mums pa priekšu, jo Mozus, tas vīrs, kurš izveda mūs no Ēģiptes zemes, – mēs nezinām, kas ar viņu ir noticis!


text:
Un es tiem teicu: kam ir zelts, tas lai noņem to! Un viņi man to atdeva, es iemetu to ugunī, un iznāca šis teļš!”


text:
Un Mozus redzēja, ka tauta ir izlaidusies, ka Ārons tos izlaidis pašiem par kaunu viņu pretinieku priekšā.


text:
Mozus nostājās nometnes vārtos un teica: “Kurš par Kungu – pie manis!” Un pie viņa sapulcējās visi Levī dēli.


text:
Un viņš tiem teica: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs: lai katrs vīrs liek pie gurna savu zobenu – ejiet šurpu turpu no vārtiem līdz vārtiem pa visu nometni un kaujiet katrs savu brāli, savu kaimiņu un savu tuvāko!”


text:
Un Mozus teica: “Šodien jūs esat sevi iesvētījuši Kungam – katrs ar savu dēlu un brāli, lai viņš šodien dod jums svētību!”


text:
Pienāca rīts, un Mozus teica tautai: “Jūs izdarījāt lielu grēku! Tagad es uzkāpšu pie Kunga – varbūt es varu veikt izlīgumu par jūsu grēku!”


text:
Un Mozus atgriezās pie Kunga un teica: “Tiešām! Šī tauta izdarījusi lielu grēku – uztaisījusi sev zelta dievu!


text:
Un tagad ej, vadi tautu turp, kurp es teicu, redzi, mans eņģelis ies tev pa priekšu, un manā piemeklēšanas dienā es viņu grēku piemeklēšu!”


text:
Kungs sacīja Mozum: “Ej projām no šejienes – tu un tā tauta, ko tu izvedi no Ēģiptes zemes, – uz zemi, ko es zvērēju Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam, sacīdams: es došu to taviem pēcnācējiem!


text:
Es sūtīšu tev pa priekšu eņģeli, un es izdzīšu kanaāniešus, amoriešus, hetiešus, periziešus, hiviešus un jebūsiešus!


text:
Ejiet uz zemi, kur piens un medus plūst! Bet es neiešu ar jums, jo jūs esat stūrgalvīga tauta – ka es jūs nepiebeidzu ceļā!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Saki Israēla dēliem: jūs esat stūrgalvīgi – ja kaut mirkli es iešu jūsu vidū, tad es jūs piebeigšu! Un tagad – noņem savas rotas, gan es zināšu, ko ar tevi darīt!”


text:
Mozus ņēma telti, izpleta to patālāk ārpus nometnes un nosauca to par Saiešanas telti. Un bija tā – ikviens, kurš meklēja Kungu, gāja uz Saiešanas telti, kas bija ārpus nometnes.


text:
Un, kad Mozus gāja uz telti, tad visa tauta cēlās un ikviens nostājās savas telts durvīs un nolūkojās pakaļ Mozum, līdz viņš bija iegājis teltī.


text:
Visa tauta redzēja mākoņu stabu stāvam telts durvīs, un visa tauta cēlās un ikviens noliecās savas telts durvīs.


text:
Un Kungs runāja ar Mozu vaigu vaigā – kā mēdz runāt ar savu tuvāko, tad viņš atgriezās nometnē, un viņa kalps Jozua, Nūna dēls, jauns zēns, vēl palika teltī.


text:
Un Mozus teica Kungam: “Redzi, tu man saki: ved šo tautu! Bet tu man neesi darījis zināmu, ko tu sūtīsi ar mani. Tu teici: es pazīstu tevi pēc vārda, un tu esi guvis manu vēlību.


text:
Un tagad – ja es esmu guvis tavu vēlību, dari jel man zināmu tavu ceļu, lai es pazīstu tevi, lai gūstu tavu vēlību. Redzi – šie ļaudis ir tava tauta!”


text:
Un kā gan lai top zināms, ka es esmu guvis tavu vēlību – es un tava tauta? Vai ne tā, ka tu pats nāc ar mums? Tad mēs būtu izraudzīti, es un tava tauta, no visām tām tautām, kas ir uz zemes!”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Es darīšu arī šo, ko tu teici, jo tu esi guvis manu vēlību, un es tevi pazīstu pēc vārda!”


text:
Viņš atbildēja: “Es likšu, lai viss mans labums iet tava vaiga priekšā, un es saukšu vārdu “Kungs” tavā priekšā – es būšu žēlsirdīgs pret tiem, pret kuriem būšu žēlsirdīgs, un es apžēlošos par tiem, par kuriem apžēlošos!”


text:
Kad mana godība ies garām, es likšu tevi tās klints plaisā un aizsegšu tevi ar roku, kamēr būšu pagājis garām.


text:
Kungs teica Mozum: “Iztēs sev divas akmens plāksnes kā iepriekš, un es rakstīšu uz plāksnēm tos vārdus, kas bija uz iepriekšējām plāksnēm, ko tu sadauzīji.


text:
Neviens lai nekāpj kopā ar tevi, un neviens lai nerādās nekur kalnā, arī avis un vēršus lai negana kalna pakājē!”


text:
Un Mozus iztēsa divas akmens plāksnes kā iepriekš – viņš cēlās agri no rīta un uzkāpa Sīnaja kalnā, kā Kungs viņam bija pavēlējis, un abas akmens plāksnes viņš ņēma līdzi.


text:
Kungs gāja viņam garām un sauca: “Kungs, Kungs! Dievs līdzcietīgs un žēlīgs, lēns dusmās un dāsns žēlastībā un patiesībā,


text:
kas uztur žēlastību pie tūkstošiem, piedod vainas, pārkāpumus un grēkus, bet neatstāj nesodītu, viņš piemeklē tēvu vainas pie dēliem līdz trešajam un ceturtajam augumam!”


text:
Viņš teica: “Kaut jel es gūtu tavu vēlību, Kungs, – lai jel Kungs nāk ar mums, kaut arī šī ir stūrgalvīga tauta! Piedod tu mūsu vainas un mūsu grēkus, ņem mūs sev par īpašumu!”


text:
Un viņš teica: “Redzi, es slēgšu derību. Visas tavas tautas priekšā es darīšu brīnumus, kādi nav notikuši nevienā tautā uz zemes, un visa tauta, pie kuras tu piederi, redzēs Kunga darbus, jo briesmīgs ir tas, ko es darīšu ar tevi!


text:
Ievēro to, ko es tev šodien pavēlu, redzi, es padzīšu tavā priekšā amoriešus, kanaāniešus, hetiešus, periziešus, hiviešus un jebūsiešus!


text:
Sargies, ka ar tās zemes iemītniekiem, kurā tu ieiesi, tu neslēdz derību – lai tā nekļūst tev par lamatām –,


text:
Lai tu neslēgtu derību ar tās zemes iemītniekiem! Tie visi maukojas pakaļ saviem dieviem un upurē saviem dieviem – jo tad tie sauks tevi un tev būs jāēd no viņu upura!


text:
Ja tu ņemsi viņu meitas saviem dēliem, tad viņu meitas taču maukos pakaļ saviem dieviem un arī taviem dēliem liks maukot pakaļ saviem dieviem!


text:
Turi Neraudzētās maizes svētkus! Septiņas dienas ēd neraudzētu maizi, kā es tev pavēlēju, – noliktajā laikā abība mēnesī, jo abība mēnesī tu iznāci no Ēģiptes!


text:
Visi, kas pirmie no klēpja izlauzušies, – man. Nodali no visiem saviem lopiem tēviņus, kas govīm un avīm pirmie no klēpja izlauzušies.


text:
Ēzeļa pirmdzimto izpērc ar jēru, bet, ja tu neizpērc, pārlauz tam kaklu! Izpērc ikvienu pirmdzimto no saviem dēliem – neviens lai nerādās mana vaiga priekšā tukšā!


text:
Sešas dienas strādā, bet septītajā dienā atpūties – pat ja tas būtu aršanas un pļaušanas laikā, tev jāatpūšas!


text:
Es padzīšu tautas tavā priekšā un paplašināšu tavas robežas, un neviens neiekāros tavu zemi laikā, kad tu trīs reizes gadā iesi rādīties Kungam.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Pieraksti šos vārdus, jo pēc šiem vārdiem es slēdzu derību ar tevi un Israēlu!”


text:
Mozus bija tur kopā ar Kungu četrdesmit dienas un četrdesmit naktis – maizi viņš neēda un ūdeni nedzēra, un viņš rakstīja uz plāksnēm derības vārdus – desmit vārdus!


text:
Kad Mozus nokāpa no Sīnaja kalna – abas liecības plāksnes tam bija rokā; nokāpis no kalna, Mozus nezināja, ka viņa vaigs spīd, jo viņš bija runājis ar Dievu.


text:
Ārons un visi Israēla dēli redzēja Mozu, un redzi – viņa vaiga āda spīdēja, un tie bijās viņam tuvoties.


text:
Mozus uzsauca viņiem, un Ārons kopā ar visiem sapulces vadoņiem pievērsās viņam, un Mozus ar tiem runāja.


text:
Pēc tam pienāca visi Israēla dēli, un viņš tiem pavēlēja visu, ko Kungs ar viņu bija runājis Sīnaja kalnā.


text:
Un, kad Mozus gāja Kunga priekšā, lai runātu ar viņu, tad viņš noņēma apsegu, līdz kamēr bija jāiet projām, un tad viņš gāja un teica Israēla dēliem, kas tiem ir pavēlēts.


text:
Un Israēla dēli redzēja Mozus vaigu – ka Mozus vaiga āda spīdēja, un Mozus atkal aizsedza savu vaigu, līdz kamēr bija jāiet runāt ar viņu.


text:
sešas dienas lai dara darbus, bet septītā diena lai jums ir svēta Kungam, sabats, kad jāpārtrauc darbs! Ikviens, kas tajā dienā darīs kādu darbu, lai mirst!


text:
dodiet ikviens Kungam ziedojumus, ikviens, kam dāsna sirds, lai nes ziedojumu Kungam – zeltu, sudrabu un varu,


text:
un altāri kvēpināšanai un tā nesamās kārtis, un svaidāmo eļļu, un kvēpināmās smaržzāles, un durvju priekškaru Mājokļa durvīm,


text:
un altāri sadedzināmajiem upuriem un vara režģi, nesamās kārtis un visus rīkus, katlu, kur mazgāties, un tā pamatu,


text:
smalki austas drānas kalpošanai svētvietā, svētās drānas priesterim Āronam un drānas viņa dēliem, lai kalpo kā priesteri.”


text:
Un nāca visi, kurus sirds skubināja un kam devīgs gars, un nesa ziedojumu Kungam, lai taisītu Saiešanas telti, visas kalpošanas lietas un svētās drānas.


text:
Nāca vīri ar sievām, visi, kam dāsna sirds, viņi nesa piekariņus un riņķus, zīmoggredzenus un rokassprādzes – visas zelta lietas – tā darīja ikviens, kas pienesa zelta veltījumu Kungam.


text:
Ikviens, kam bija purpurzils, purpura, sarkans vai vieglbalta lina audums vai kazu vilna, vai sarkanas aunu ādas, vai ģērētas ādas, tas atnesa.


text:
Ikviens, kam bija ziedojams sudrabs un varš, tas ziedoja Kungam, un katrs, kam bija akācijkoks, tas nesa to darbiem.


text:
Un visas sievas, kam prasmīgas rokas, auda un atnesa, ko bija noaudušas no purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma.


text:
Visi vīri un sievas, kam devīga sirds, nesa visu, kas vajadzīgs darbiem, ko Kungs Mozum pavēlēja darīt, – tie Israēla dēli nesa labprātīgu upuri Kungam.


text:
Un Mozus teica Israēla dēliem: “Redziet, Kungs izvēlējās Becalēlu, Ūrī dēlu, Hūra dēlu no Jūdas cilts.


text:
Viņš devis tiem gudru sirdi, ka tie spēj jebkuru amatu – gan grebēja, gan šuvēja no purpurzila, purpura, sarkana vai vieglbalta lina auduma, gan audēja – tie prot un izdomā visus darbus.


text:
Lai strādā Becalēls un Āholīābs, un ik prasmīgs vīrs, kam Kungs devis gudrību un saprātu, ka tie māk darīt visus darbus svētvietas celšanā, kā Kungs pavēlējis.”


text:
Tad Mozus sauca Becalēlu un Āholīābu, un visus vīrus, kam gudra sirds, kam Kungs devis prasmi, ikvienu, ko sirds mudinājusi ķerties klāt darbam un darīt.


text:
Un viņi ņēma no Mozus visus ziedojumus, kurus Israēla dēli bija sanesuši, lai celtu svētvietu – tie joprojām ik rītu nesa labprātīgus ziedojumus.


text:
Tad Mozus pavēlēja, un pa visu nometni tika izsludināts: “Lai ne vīrs, ne sieva neko vairs neziedo svētvietai,” – un tauta tika atturēta no pienešanas.


text:
Un visi prasmīgie darba darītāji cēla Mājokli ar desmit aizkariem – vieglbalta lina, purpurzila, purpura un sarkana auduma, ar ķerubiem, un tie darināja tos ar prasmi.


text:
Viena aizkara garums – divdesmit astoņi elkoņi, un viena aizkara platums – četri elkoņi, tas pats mērs visiem aizkariem.


text:
Katra aizkara malā, kur tie sadarināti, viņš taisīja purpurzilas cilpas, un tādas pašas viņš taisīja otra aizkara sadarinājuma malā.


text:
Piecdesmit cilpas viņš taisīja vienam aizkaram, un piecdesmit cilpas viņš taisīja otra aizkara sadarinājuma malā, – cilpas bija pretī viena otrai.


text:
Ik aizkara garums bija trīsdesmit elkoņi un platums – četri elkoņi, tāds mērs bija visiem vienpadsmit aizkariem.


text:
Un viņš taisīja piecdesmit cilpas malējam aizkaram sadarinājuma malā un piecdesmit cilpas taisīja otra aizkara sadarinājuma malā.


text:
Un zem divdesmit balstiem viņš taisīja četrdesmit sudraba pamatus: divus pamatus zem viena balsta ar divām tapām un divus pamatus zem otra balsta ar divām tapām.


text:
Apakšā tie bija pāris, un augšā tie bija sapāroti kopā ar vienu riņķi – tā viņš ar tiem darīja abos stūros.


text:
Balstus viņš pārklāja ar zeltu, un no zelta viņš darināja riņķus – turekļus pie šķērskokiem, un pārklāja šķērskokus ar zeltu.


text:
Un viņš taisīja priekškaru – no purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma, ar izdomu darinātu, viņš to taisīja ar ķerubiem.


text:
Viņš taisīja četrus akācijkoka stabus un pārklāja tos ar zeltu, taisīja tiem zelta āķus un izlēja tiem četrus sudraba pamatus.


text:
Un viņš darināja priekškaru telts durvīm – austu no purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma,


text:
un piecus tā stabus un āķus. Stabu galus viņš pārklāja ar zeltu, bet savienojumus un piecus pamatus – ar varu.


text:
Becalēls no akācijkoka uztaisīja šķirstu – divarpus elkoņus garu, pusotru elkoni platu un pusotru elkoni augstu.


text:
Viņš izlēja četrus zelta riņķus visiem četriem tā stūriem – divus riņķus vienā pusē un divus riņķus otrā pusē.


text:
Ķerubi bija izpletuši spārnus no augšas, ar saviem spārniem noēnodami pārsegu, to sejas bija viena pret otru, ķerubu sejas bija pret pārsegu.


text:
Visapkārt tam viņš darināja plaukstas platuma līsti, un līstei visapkārt viņš darināja zelta apmali.


text:
Un viņš darināja traukus, kam jābūt uz galda, – paplātes, kausus, krūkas un upurtraukus, kur liet lejamos upurus, – no tīra zelta!


text:
Un viņš uztaisīja gaismekli no tīra zelta, gaismekli viņš izkala – balsts, žuburi, kausi, rotājumi un ziedi bija no viena gabala!


text:
Seši žuburi izgāja no tā uz abām pusēm – trīs gaismekļa žuburi no vienas puses un trīs gaismekļa žuburi no otras puses.


text:
Uz viena žubura bija trīs mandeļveida kausi, rotājumi un ziedi, un trīs mandeļveida kausi bija uz otra žubura, rotājumi un ziedi – tā visiem sešiem gaismekļa žuburiem.


text:
Zem viena žuburu pāra bija viengabala rotājums, un viengabala rotājums bija zem otra žuburu pāra un viengabala rotājums – zem nākamā žuburu pāra – tā visiem sešiem žuburiem, kas iziet no gaismekļa.


text:
Un viņš uztaisīja akācijkoka kvēpināšanas altāri – elkoni garu, elkoni platu, tas bija četrstūrains, un tā augstums bija divi elkoņi, tā ragi bija ar to no viena gabala.


text:
Viņš pārklāja to ar tīru zeltu – tā augšu un malas visapkārt, un tā ragus, un darināja tam visapkārt zelta apmali.


text:
Tā apmalei apakšā viņš darināja divus zelta riņķus – abās tā malās, abos tā sānos – lai tie ir turekļi nesamajām kārtīm, aiz kā to nest.


text:
Un viņš uztaisīja no akācijkoka altāri sadedzināmajiem upuriem – piecus elkoņus garu, piecus elkoņus platu, četrstūrainu un trīs elkoņus augstu.


text:
Viņš darināja tam visos četros stūros ragus – ragi ar to bija no viena gabala, un viņš pārklāja to ar varu.


text:
Un viņš darināja visus altāra rīkus – katlus, liekšķeres, bļodas, dakšas un ogļu pannas, visus rīkus viņš darināja no vara.


text:
Un viņš darināja altārim režģi, pītu vara darinājumu apakšā pie altāra malas, lai tas sniedzas līdz pusei.


text:
Viņš ievēra nesamās kārtis riņķos abās altāra malās, lai to varētu nest aiz tām, – tos viņš taisīja gar abām malām.


text:
Un viņš darināja vara katlu ar vara pamatni no to kalpoņu spoguļiem, kas kalpo Saiešanas telts durvīs.


text:
Un viņš uztaisīja pagalmu dienvidu pusē. Pagalma priekškars bija no vieglbalta lina, simts elkoņu garš.


text:
Un ziemeļu pusē – simts elkoņu garu priekškaru un divdesmit stabus ar divdesmit vara pamatiem, stabu āķus un sudraba savienojumus.


text:
Un priekškarus rietumu pusē – piecdesmit elkoņus garus un desmit stabus ar desmit pamatiem, desmit stabu āķus un sudraba savienojumus.


text:
Arī otrā sānmalā, abpus pagalma vārtiem – piecpadsmit elkoņus garu priekškaru un tam trīs stabus ar trīs pamatiem.


text:
Visi stabu pamati – no vara, stabu āķi un savienojumi – no sudraba, to galu pārklājums – no sudraba, un visi pagalma stabi bija sastiprināti ar sudrabu.


text:
Un pagalma vārtu priekškaru, austu darinājumu – purpurzilu, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma – divdesmit elkoņus garu un augstu, piecus elkoņus platu, atbilstoši pagalma priekškariem.


text:
Un tam četrus stabus ar četriem pamatiem no vara, to āķus no sudraba, un to galu pārklājumu un savienojumus no sudraba.


text:
Šis ir Mājokļa, liecības Mājokļa, lietu uzskaitījums, tās tika saskaitītas pēc Mozus pavēles, to darīja levīti priestera Ītāmāra, Ārona dēla, vadībā.


text:
Kopā ar viņu strādāja Āholīābs, Ahīsāmāha dēls, no Dāna cilts, amatnieks un izgudrotājs, viņš mācēja aust purpurzilu, purpura, sarkanu un vieglbalta lina audumu.


text:
Viss zelts, kas tika izlietots, ceļot svētvietu, ziedotais zelts, bija divdesmit deviņi talanti un septiņi simti trīsdesmit šekeļi, mērot pēc svētvietas šekeļa.


text:
Un sudrabs, no tiem, kas sapulcē tika saskaitīti, – simts talantu un tūkstotis septiņi simti septiņdesmit pieci šekeļi, mērot pēc svētvietas šekeļa.


text:
Galvasnauda bija pusšekelis, mērot pēc svētvietas šekeļa no katra, kas saskaitīts – no divdesmit gadiem un vairāk, – no seši simti trīs tūkstošiem pieci simti piecdesmit.


text:
Svētvietas un priekškara pamatu liešanai izlietoja simts talantus sudraba – simts pamati no simts talantiem, pa talantam uz pamatu.


text:
Un no tūkstoš septiņi simti piecdesmit septiņiem šekeļiem viņš darināja āķus stabiem, pārklāja to galus un savienoja tos.


text:
No tā viņš darināja pamatus Saiešanas telts durvīm, vara altāri un vara režģi tai, un visus altāra rīkus,


text:
un pagalma pamatus visapkārt, un pagalma vārtu pamatus, un visus Mājokļa mietiņus, un visus pagalma mietiņus visapkārt.


text:
No purpurzila, purpura un sarkana auduma viņi darināja smalki austas drānas kalpošanai svētvietā, un viņi darināja svētās drānas Āronam, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Viņi izkala zelta skārdu un sagrieza to dzīparos, lai ievītu purpurzilajā, purpurā, sarkanajā un vieglbaltajā lina audumā – ar izdomu darināja!


text:
un ar izdomu darinātu jostu, tādu pašu kā tas – zelta, purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Viņi apstrādāja oniksus, ietvēra zelta ietvarā, tajos bija iegrebti Israēla dēlu vārdi, kā zīmogā grebj.


text:
Un viņš lika tos uz efoda uzplečiem par Israēla dēlu piemiņas akmeņiem, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņš uztaisīja ar izdomu darinātu krūšu uzliktni, tāpat darinātu kā efods – zelta, purpurzila, purpura, sarkana un vieglbalta lina auduma.


text:
Tas bija četrstūrains, divkārt salikts – krūšu uzliktnis tika taisīts sprīdi garš, sprīdi plats, divkārt salikts.


text:
Šie akmeņi bija pēc divpadsmit Israēla dēlu vārdiem, kā to vārdi iegrebti zīmogā – uz katra viens no divpadsmit cilšu vārdiem.


text:
Un viņi darināja divus zelta ietvarus un divus zelta gredzenus un pielika gredzenus abām krūšu uzliktņa malām.


text:
Un viņi uztaisīja divus zelta riņķus un pielika tos abiem efoda uzplečiem priekšpusē no apakšas – blakus savienojumam efoda jostas augšpusē.


text:
Viņi piesēja krūšu uzliktni aiz gredzeniem pie efoda gredzeniem ar purpurzilu auklu, lai tas atrastos virsū ar izdomu darinātajam efodam un lai krūšu uzliktnis nenoslīdētu no efoda – kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un uz virssvārku malām viņi darināja granātābolus – purpurzilus, purpura, sarkana auduma un vieglbalta lina.


text:
Un viņi darināja zvārguļus no tīra zelta un zvārguļus piestiprināja starp granātāboliem visapkārt virssvārku malām –


text:
zvārgulis un granātābols, zvārgulis un granātābols visapkārt virssvārku malām – kalpošanai, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un jostu no vieglbalta lina un purpurzila, purpura un sarkana auduma, pītu darinājumu, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņi darināja tīra zelta galvas rotu, svēto kroni, un tajā rakstu kā zīmoga grebumu – “Svēts Kungam!” –


text:
un pielika tai purpurzilu auklu, lai piestiprinātu to no augšas turbānam, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Visi darbi Mājoklī, Saiešanas teltī, bija pabeigti, un Israēla dēli visu bija darījuši, kā Kungs Mozum bija pavēlējis, tā viņi darīja!


text:
Viņi atnesa Mājokli pie Mozus – telti un visus tās rīkus, āķus, balstus, šķērskokus, stabus un pamatus,


text:
un pagalma priekškarus, to stabus un pamatus, un priekškaru pagalma vārtiem, tā virves un mietiņus, un visus rīkus kalpošanai Mājoklī un liecības teltī –


text:
smalki austās drānas kalpošanai svētvietā, svētās drānas priesterim Āronam un drānas viņa dēliem, lai kalpo kā priesteri.


text:
Mozus redzēja visu paveikto, un, redzi, tie bija izdarījuši, kā Kungs pavēlējis, – tā bija izdarījuši! Un Mozus viņus svētīja.


text:
Tad ņem svaidāmo eļļu un svaidi Mājokli un visu, kas tajā, un iesvēti to un visus tā rīkus, lai tie ir svēti.


text:
Un svaidi sadedzināmo upuru altāri un visus tā rīkus, un iesvēti altāri, lai tas ir svētumu svētums.


text:
Un svaidi viņus tāpat, kā svaidīji viņu tēvu, lai viņi ir priesteri man un lai viņu svaidīšana ir mūžīga priesterība uz paaudzēm.”


text:
Un viņš izpleta telti pār Mājokli un uzlika pār to no augšas telts pārsegu, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņš ņēma un lika liecību šķirstā, pielika šķirstam nesamās kārtis un uzlika šķirstam virsū pārsegu.


text:
Viņš ienesa šķirstu Mājoklī, pielika priekškaru un aizklāja liecības šķirstu, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Altāri sadedzināmajiem upuriem viņš ielika Mājokļa, Saiešanas telts, durvīs un upurēja uz tā sadedzināmo upuri un labības dāvanu, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Mājoklim un altārim visapkārt viņš iekārtoja pagalmu un pielika priekškaru pagalma vārtiem, tā Mozus pabeidza visus darbus.


text:
Un Mozus nevarēja ieiet Saiešanas teltī, jo pār to klājās mākonis – Kunga godība piepildīja Mājokli.


text:
jo Kunga mākonis bija pār Mājokli dienā un uguns naktī – visa Israēla nama acu priekšā, lai tie ietu kurp iedami.<br/>


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: ikviens, kas no jums pienes kaujamo upuri Kungam, lai ņem to no lopiem – no vēršiem vai sīklopiem lai pienes savu upuri!


text:
Ja tas ir sadedzināmais upuris, tad lai tas tiek pienests no vēršiem bez vainas, lai to pienes pie Saiešanas telts durvīm, lai tas ir Kunga gribēts.


text:
Lai viņš liek savu roku uz galvas sadedzināmajam upurim, tad tas no viņa tiks pieņemts izlīgumam ar viņu.


text:
Lai viņš kauj vērsēnu Kunga priekšā, un priesteri, Ārona dēli, lai pienes asinis un slaka tās pār altāri visapkārt Saiešanas telts durvīm.


text:
Iekšas un lielus lai viņš mazgā ar ūdeni, un priesteris lai kvēpina to visu uz altāra par sadedzināmo upuri – dedzināmo upuri, tīkamu smaržu Kungam.


text:
Lai kauj to Kunga priekšā blakus altārim ziemeļu pusē, un priesteri, Ārona dēli, lai slaka tā asinis pār altāri visapkārt.


text:
Iekšas un lielus lai viņš mazgā ūdenī, un lai priesteris pienes to visu un kvēpina uz altāra par sadedzināmo upuri – dedzināmo upuri, tīkamu smaržu Kungam.


text:
Ja viņa upurvelte Kungam ir no putniem, tad lai viņš pienes dūjas vai balodēnus par sadedzināmo upuri – tā ir viņa upurvelte.


text:
Tos lai priesteris pienes altārim, nokniebj tiem galvu un kvēpina uz altāra, ka to asinis tiek uz altāra malas.


text:
Lai ieplēš tos starp spārniem, bet nepārplēš, un priesteris lai kvēpina tos uz malkas, kas altāra ugunī, – tas ir sadedzināmais upuris, dedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Katrs, kas pienes labības dāvanu Kungam, lai pienes labākos miltus, lai lej pār tiem eļļu, liek virsū vīraku


text:
un nes to priesteriem, Ārona dēliem, – tie lai pagrābj pilnu sauju labāko miltu ar eļļu un visu vīraku, un priesteris lai kvēpina to uz altāra par piemiņu – tas ir dedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Tas, kas paliek no labības dāvanas, lai tiek Āronam un viņa dēliem – tas ir svētumu svētums no Kunga dedzināmajiem upuriem.


text:
Kad tu pienes labības dāvanu, krāsnī ceptu no labākajiem miltiem, lai tie ir neraudzēti cepumi, kas iejauti eļļā, vai neraudzēti plāceņi, kas pārziesti ar eļļu.


text:
Ja labības dāvana ir cepta uz plāts, tad lai tava upurvelte ir no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – lai tas ir neraudzēts!


text:
Ja tava upurvelte ir pannā cepta labības dāvana, lai tā ir taisīta no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā.


text:
Pienes Kungam labības dāvanu, kas tā taisīta, – to lai nes priesterim, un viņš lai nes to uz altāra.


text:
Lai priesteris ņem no labības dāvanas piemiņas daļu un kvēpina uz altāra – tas ir dedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Un, kas no labības dāvanas palicis, tas ir Āronam un viņa dēliem – tas ir svētumu svētums no Kunga dedzināmajiem upuriem.


text:
Visas labības dāvanas, ko tu pienes Kungam, lai ir bez rauga, – nekvēpini nedz ieraugu, nedz medu kā dedzināmo upuri Kungam!


text:
Visas savas labības dāvanu upurveltes tev jāsāla ar sāli, lai tavai labības dāvanai netrūkst Dieva derības sāls, visas upurveltes, ko tu pienes, – tās sāli!


text:
Ja tu pienes Kungam labības dāvanu no pirmajiem augļiem, tad pienes saberztus graudus no ugunī grauzdētām vārpām kā savu pirmo augļu labības dāvanu.


text:
Lai priesteris kvēpina piemiņas daļu no tās – no saberztiem graudiem un eļļas ar visu vīraku – tas ir dedzināmais upuris Kungam!


text:
Ja kāda upurvelte ir miera upuris, tad lai viņš pienes vērsi vai govi bez vainas – lai pienes Kunga priekšā.


text:
Lai viņš uzliek savu roku uz upura galvas un nokauj to pie Saiešanas telts durvīm, un priesteri, Ārona dēli, lai slaka tā asinis pār altāri visapkārt!


text:
Lai Kungam pienes dedzināmo upuri no miera upura – taukus, kas klāj iekšas, un visus taukus, kas pie iekšām,


text:
un abas nieres un taukus, kas pie tām un pie lieliem, un lai noņem to, kas atlicis pie aknām un nierēm.


text:
Un Ārona dēli lai tos kvēpina uz altāra virs sadedzināmā upura, kas uz malkas ugunī, – tas ir dedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Ja upurvelte ir no sīklopiem – miera upurim, kas Kungam, – tad lai pienes tēviņu vai mātīti bez vainas.


text:
Lai viņš liek savu roku uz upura galvas un nokauj to pretī Saiešanas teltij, un Ārona dēli lai slaka tā asinis pār altāri visapkārt.


text:
No miera upura lai viņš pienes dedzināmo upuri Kungam, taukus – pilnīgi visu taukasti, kas pie mugurkaula, lai noņem, arī taukus, kas klāj iekšas, un visus taukus, kas pie iekšām.


text:
Un abas nieres un taukus, kas pie tām un pie lieliem, un to, kas atlicis pie aknām un nierēm, lai noņem nost.


text:
Lai viņš liek savu roku tai uz galvas un nokauj to Saiešanas telts priekšā, un Ārona dēli lai slaka tās asinis pār altāri visapkārt.


text:
Lai pienes no tās upurvelti, dedzināmo upuri Kungam – taukus, kas klāj iekšas, un visus taukus, kas pie iekšām,


text:
abas nieres un taukus, kas pār tām un pie lieliem, bet to, kas atlicis pie aknām un nierēm, lai noņem nost.


text:
To lai priesteris kvēpina uz altāra – tā ir dedzināmā upura maize, visi tauki ir tīkama smarža Kungam.


text:
“Saki Israēla dēliem: ikviens, kas neapzināti grēko pret kādu no Kunga baušļiem un pret kādu no tiem dara, ko nedrīkst darīt,


text:
ja svaidītais priesteris grēko, apgrēcinādams tautu, tad par grēku, ko grēkojis, lai viņš pienes vērsēnu bez vainas Kungam par grēku upuri.


text:
Lai viņš ved savu vērsi pie Saiešanas telts durvīm Kunga priekšā, liek roku vērsim uz galvas un nokauj vērsi Kunga priekšā.


text:
Lai priesteris iemērc savu pirkstu asinīs un slaka septiņas reizes Kunga priekšā pie svētvietas priekškara.


text:
Lai priesteris ziež asinis uz ragiem kvēpināšanas altārim, kas Saiešanas teltī, bet pārējās vērša asinis lai izlej uz sadedzināmo upuru altāra pamata, kas Saiešanas telts durvīs.


text:
Visus grēku upura vērša taukus lai viņš ņem nost – taukus, kas klāj iekšas, un visus taukus, kas pie iekšām.


text:
Un abas nieres, un taukus, kas pie tām un pie lieliem un kas atlicis pie aknām un nierēm, lai viņš noņem,


text:
tāpat kā tie tika noņemti kaujamā upura vērsim – lai priesteris kvēpina tos uz sadedzināmo upuru altāra.


text:
visu vērsi lai viņš iznes ārpus nometnes uz šķīstu vietu, kur izber pelnus, un lai sadedzina to uz malkas ugunī – kur tiek izbērti pelni, tur lai to sadedzina.


text:
Bet, ja neapzināti grēko visa Israēla sapulce un tā lieta paliek apslēpta visam pulkam, un viņi rīkojas pret kādu Kunga bausli, ko nedrīkst darīt, un ir vainīgi,


text:
tad – kad top zināms grēks, ar ko tie grēkojuši, lai visa sapulce pienes vērsēnu par grēku upuri, lai pienes to Saiešanas telts durvju priekšā.


text:
Lai sapulces vecajie Kunga priekšā liek savas rokas vērsim uz galvas un lai nokauj vērsi Kunga priekšā.


text:
Ar asinīm lai apziež tā altāra ragus, kas Saiešanas teltī Kunga priekšā, bet pārējās asinis lai izlej uz sadedzināmo upuru altāra pamata, kas Saiešanas telts durvīs.


text:
Ar vērsi lai viņš dara tāpat, kā darīja ar grēku upura vērsi, tā jādara ar to – lai priesteris veic izlīgumu par viņu grēkiem, un tiem tiek piedots.


text:
Vērsi lai iznes ārpus nometnes un sadedzina, tāpat kā sadedzināja iepriekšējo vērsi, – tas ir visas sapulces grēku upuris.


text:
Ja grēko vadonis un neapzināti rīkojas pret kādu Kunga, sava Dieva, bausli, ko nedrīkst darīt, un ir vainīgs, tad –


text:
Lai liek roku āzim uz galvas un kauj to vietā, kur kāva sadedzināmo upuri Kunga priekšā – tas ir grēku upuris.


text:
Lai priesteris ņem grēku upura asinis ar savu pirkstu un ziež uz sadedzināmo upuru altāra ragiem, bet pārējās asinis lai viņš izlej uz sadedzināmo upuru altāra pamata.


text:
Un visus taukus lai kvēpina uz altāra tāpat kā miera upura taukus – lai priesteris veic izlīgumu par viņa grēku, un viņam tiek piedots.


text:
Ja neapzināti grēko kāds no vienkāršajiem ļaudīm, ja kāds rīkojas pret Kunga bausli, ko nedrīkst darīt, un ir vainīgs,


text:
un viņam top zināms grēks, ar ko viņš grēkojis, tad lai upurveltē viņš pienes kazu bez vainas par grēku, ko grēkojis.


text:
Lai priesteris ņem tā asinis ar savu pirkstu un ziež uz sadedzināmo upuru altāra ragiem, bet pārējās asinis lai viņš izlej uz altāra pamata.


text:
Lai noņem tam visus taukus, tāpat kā noņēma taukus miera upurim, un priesteris lai kvēpina tos uz altāra par tīkamu smaržu Kungam – lai priesteris veic izlīgumu par viņa grēku, un viņam tiek piedots.


text:
Lai viņš liek roku grēku upurim uz galvas un kauj to par grēku upuri vietā, kur kāva sadedzināmo upuri.


text:
Lai priesteris ņem ar savu pirkstu grēku upura asinis un ziež uz sadedzināmo upuru altāra ragiem, bet pārējās asinis lai izlej uz altāra pamata.


text:
Lai noņem tam visus taukus, tāpat kā noņēma taukus avij miera upurim, un priesteris lai kvēpina tos uz altāra virs Kunga dedzināmajiem upuriem – lai priesteris veic izlīgumu par viņa grēku, ko viņš grēkojis, un viņam tiek piedots.


text:
Ja kāds ir grēkojis – būdams liecinieks, nav ņēmis vērā tiesas nozvērinājumu: ja viņš ir redzējis vai dzirdējis un zina, bet nesaka, tad viņš nes vainu.


text:
Ja kāds ir pieskāries kaut kam nešķīstam – nešķīsta zvēra maitai, nešķīsta lopa maitai vai nešķīsta rāpuļa maitai – un tas viņam palicis apslēpts, arī tad viņš ir kļuvis nešķīsts un vainīgs.


text:
Ja viņš pieskaras cilvēka nešķīstībai, visādai nešķīstībai, kas dara nešķīstu, un tas viņam paliek apslēpts – kad viņš to uzzina, viņš ir vainīgs.


text:
Ja kāds bez apdoma zvēr darīt ļaunu vai labu – visu, ko vien cilvēks var bez apdoma zvērēt, un tas viņam paliek apslēpts – kad viņš to uzzina, viņš ir vainīgs jebkurā gadījumā.


text:
tad lai viņš nes vainas upuri Kungam par savu grēku, ar ko grēkojis, – no sīklopiem avi vai kazu par grēku upuri, un priesteris viņam lai veic izlīgumu par grēku.


text:
Bet, ja viņam nav rocības priekš avs, lai par to, ko grēkojis, nes kā vainas upuri Kungam divas dūjas vai divus balodēnus – vienu kā grēku upuri un vienu kā sadedzināmo upuri.


text:
Lai viņš nes tos priesterim, un tas pirmo lai pienes grēku upuri – nokniebj tam galvu pie kakla, bet nost nenodala.


text:
Lai slaka grēku upura asinis uz altāra malas, bet pārējās asinis lai tiek uz altāra pamata – tas ir grēku upuris.


text:
Bet otrs lai ir sadedzināmais upuris pēc tā kārtības, lai priesteris viņam veic izlīgumu par grēku, ko viņš grēkojis, un viņam tiek piedots.


text:
Bet, ja viņam nav rocības priekš divām dūjām vai diviem balodēniem, tad upurveltē par to, ko grēkojis, lai nes desmito daļu ēfas labāko miltu par grēku upuri, eļļu pār tiem lai nelej un vīraku neliek, jo tas ir grēku upuris.


text:
Lai viņš nes tos priesterim, un priesteris lai pagrābj pilnu sauju kā piemiņas daļu un kvēpina uz altāra virs Kunga dedzināmajiem upuriem – tas ir grēku upuris.


text:
Lai priesteris viņam veic izlīgumu par grēku, ar ko viņš grēkojis kādā no šīm lietām, un viņam tiek piedots. Pārējais paliek priesterim tāpat kā labības dāvanas gadījumā.”


text:
“Ikviens, kas novēršas un neapzināti grēko pret kādu Kunga svētumu, lai nes Kungam vainas upuri, aunu bez vainas no sīklopiem, pēc tava vērtējuma divus sudraba šekeļus vērtu, pēc svētvietas šekeļa mērot, tas ir vainas upuris.


text:
Un, kas pret svētumu grēkots, tas jāatlīdzina, un vēl piektdaļa jāpieliek klāt un jādod priesterim, lai priesteris veic izlīgumu par viņa grēku, pienesot vainas upura aunu, un viņam tiek piedots.


text:
Bet, ja kāds grēko un rīkojas pret kādu Kunga bausli, ko nedrīkst darīt, un nezina to – viņš ir vainīgs un nes savu vainu.


text:
Viņš lai pienes aunu bez vainas no sīklopiem, pēc tava vērtējuma vainas upura vērtu, un lai priesteris veic izlīgumu par viņa grēku viņa kļūmes dēļ, ko viņš neapzināti darījis, – lai viņam tiek piedots.


text:
“Ikvienam, kas grēko un novēršas no Kunga – apmelo savu tuvāko aizdevuma lietā vai par to, kas tam uzticēts, vai laupīšanā, vai apspiež savu tuvāko,


text:
vai atradis pazaudēto un melo par to, un melīgi zvēr par kādu no šīm lietām, ko kāds cits darījis, – tas ir grēks.


text:
Ja kāds ir grēkojis un ir vainīgs, tad lai atdod atpakaļ nolaupīto, ko laupījis, vai izspiesto, ko izspiedis, vai aizdevumu, ko bija aizņēmies, vai pazudušo, ko atradis.


text:
Viss, par ko viņš melīgi zvērējis, jāatlīdzina pilnā mērā un vēl piektdaļa jāpieliek klāt – viņam tas ir jāatdod īpašniekam tajā dienā, kad pienes vainas upuri.


text:
Viņam ir jānes Kungam vainas upuris – auns bez vainas no sīklopiem, pēc tava vērtējuma vainas upura vērts, tas jādod priesterim.


text:
Priesteris veiks izlīgumu par viņa grēku Kunga priekšā, un viņam tiks piedots viss, ko viņš darījis, būdams vainīgs.”


text:
“Pavēli Āronam un viņa dēliem: šī ir sadedzināmā upura kārtība. Sadedzināmais upuris lai paliek altāra pavardā visu nakti līdz rītam, un altārī lai kvēl uguns.


text:
Priesteris lai apvelk linu drānas, lai uzvelk linu īsbikses uz miesas un izgrābj pelnus no tā, ko sadedzināmā upura uguns ir aprijusi uz altāra, un izber tos blakus altārim.


text:
Uguns altārī lai kvēl un neapdziest, priesteris lai katru rītu dedzina tur malku, sakārto uz tās sadedzināmo upuri un kvēpina virs tā miera upura taukus.


text:
Lai ņem sauju labāko labības dāvanas miltu ar eļļu un vīraku, kas pār labības dāvanu, un kvēpina uz altāra par tīkamu smaržu, par piemiņas daļu Kungam.


text:
Atlikumu lai ēd Ārons un viņa dēli – neraudzētu lai to ēd svētā vietā, lai ēd to Saiešanas telts pagalmā.


text:
Lai to necep ar raugu! Es tiem esmu devis daļu no dedzināmajiem upuriem – tas ir svētumu svētums tāpat kā grēku upuris un vainas upuris.


text:
Ikviens Ārona dēls lai ēd to, šis ir mūžīgs likums uz jūsu paaudzēm par Kunga dedzināmajiem upuriem – katrs, kas tiem pieskaras, top svēts!”


text:
“Šī ir upurvelte, kas Āronam un viņa dēliem jāpienes tajā dienā, kad tie tiks svaidīti, – katru reizi desmito daļu ēfas labāko miltu par labības dāvanu, pusi rītā un pusi vakarā.


text:
Lai to taisa uz plāts, iejautu eļļā, lai labības dāvanu cep, sadala gabalos un pienes par tīkamu smaržu Kungam.


text:
Lai to dara svaidīts priesteris, kas pēc viņa nāks no viņa dēliem. Tas ir mūžīgs likums – tā visa jākvēpina Kungam.


text:
“Saki Āronam un viņa dēliem: šis ir likums par grēku upuri. Grēku upuri lai kauj Kunga priekšā tajā vietā, kur kauj sadedzināmo upuri, – tas ir svētumu svētums!


text:
Priesteris, kas to upurē par grēkiem, lai ēd to svētā vietā, lai tas tiek ēsts Saiešanas telts pagalmā.


text:
Katrs, kas pieskaras tā gaļai, top svēts, bet, ja uz drānām uzšļakstās asinis, uzšļakstītais tev jānomazgā svētā vietā.


text:
Māla trauku, kur tas vārīts, lai sadauza, bet, ja tas vārīts vara traukā, lai to izberž un izskalo ar ūdeni.


text:
Bet nevienu grēku upuri, kura asinis ir nestas uz Saiešanas telti, lai veiktu izlīgumu par grēku svētvietā, nedrīkst ēst – to lai sadedzina ugunī!


text:
Vainas upuri lai kauj vietā, kur kāva sadedzināmo upuri, un tā asinis lai slaka pār altāri visapkārt.


text:
bet abas nieres un taukus, kas pie tām, kas pie lieliem un kas atlicis pie aknām un nierēm, lai noņem.


text:
Gan grēku upurim, gan vainas upurim ir viens likums – tas tiek priesterim, kas to pienes kā izlīgumu par grēku.


text:
Ik labības dāvana, kas cepta krāsnī, un viss, kas gatavots pannā vai uz plāts, lai tiek priesterim, kas to pienes.


text:
Ja tos pienes par pateicību, lai pienes kā pateicības upuri – eļļā iejautus neraudzētus cepumus un ar eļļu apziestus neraudzētus plāceņus, un cepumus no labiem miltiem, iejautus eļļā.


text:
Katrā upurveltē vienu no katra upura lai pienes Kungam par cilājamo upuri. Tas lai tiek priesterim, kas slacījis miera upura asinis.


text:
Bet, ja upurvelte ir solījuma vai labprātīgais upuris, to lai ēd dienā, kad upuri pienes; kas no tā palicis līdz rītam, lai apēd.


text:
Ja miera upura gaļu ēdīs vēl trešajā dienā, tas pienesējam netiks pieņemts un netiks pieskaitīts – tā būs nešķīsta gaļa, un, kas to ēdīs, nesīs vainu.


text:
Gaļa, kas saskārusies ar jebko nešķīstu, lai netiek ēsta, to lai sadedzina ugunī. Katrs, kas šķīsts, var ēst upura gaļu.


text:
Ikviens, kas ēdīs miera upura gaļu, kas veltīta Kungam, būdams nešķīsts, lai tiek nošķirts no savas tautas.


text:
Ikviens, kas pieskaras jebkam nešķīstam – cilvēka nešķīstībai vai nešķīstam lopam, vai nešķīstam rāpulim – un ēd miera upura gaļu, kas veltīta Kungam, lai tiek nošķirts no savas tautas.”


text:
Ikviens, kas ēd tāda lopa taukus, kas dedzināmajā upurī pienests Kungam, – kas to ēdis, lai tiek nošķirts no savas tautas!


text:
“Saki Israēla dēliem: kas pienes miera upuri Kungam, lai nes Kungam upurveltē daļu no sava miera upura,


text:
pats savām rokām lai nes dedzināmo upuri Kungam, lai nes taukus un krūts daļu – lai to šūpo par līgojamo upuri Kunga priekšā.


text:
jo līgojamā upura krūts gabalu un cilājamā upura cisku es esmu ņēmis no Israēla dēliem, no viņu miera upuriem, un es došu to priesterim Āronam un viņa dēliem par mūžīgu likumīgu daļu no Israēla dēliem.”


text:
Tā ir Ārona daļa un viņa dēlu daļa no Kunga dedzināmajiem upuriem dienā, kad tie tiek iecelti par priesteriem Kungam.


text:
Šis ir likums par sadedzināmo upuri, par labības dāvanu, par grēku upuri, par vainas upuri, par priesteru iecelšanas upuriem un miera upuriem,


text:
ko Kungs pavēlējis Mozum Sīnaja kalnā dienā, kad viņš pavēlēja Israēla dēliem pienest upurus Kungam Sīnaja tuksnesī.


text:
“Ņem Āronu un viņa dēlus, un drānas, svaidāmo eļļu, grēku upura vērsi, divus aunus un grozu neraudzētas maizes!


text:
Viņš deva tam svārkus, sajoza viņu ar jostu, ieģērba virssvārkos, deva viņam efodu un apjoza viņam ar izdomu darināto efoda jostu – tā viņš tam aplika efodu.


text:
Viņš lika tam galvā turbānu un turbāna priekšpusē zelta galvas rotu, svēto kroni, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņš slacīja to pār altāri septiņas reizes un svaidīja altāri, visus tā traukus un katlu ar tā pamatu, lai tos iesvētītu.


text:
Tad Mozus pieveda Ārona dēlus, ietērpa viņus svārkos, sajoza ar jostām un uzlika tiem turbānus, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Tad viņš atveda grēku upura vērsi, un Ārons ar saviem dēliem lika rokas grēku upura vērsim uz galvas.


text:
Viņš to nokāva, un Mozus ņēma asinis un ar savu pirkstu zieda uz altāra ragiem, šķīstīja altāri, un pārējās asinis izlēja uz altāra pamata, un iesvētīja to, lai veiktu izlīgumu par grēku.


text:
Viņš ņēma visus taukus, kas pie iekšām un kas atlikuši pie aknām, un abas nieres un to taukus – to Mozus kvēpināja uz altāra.


text:
Bet vērsi, tā ādu, gaļu un mēslus viņš sadedzināja ugunī ārpus nometnes, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Iekšas un kājas mazgāja ūdenī, tad Mozus kvēpināja visu aunu uz altāra par sadedzināmo upuri, tīkamu smaržu, dedzināmo upuri Kungam, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņš pieveda otru aunu, priesteru iecelšanas upura aunu, un Ārons ar saviem dēliem lika rokas aunam uz galvas.


text:
Viņš to nokāva, un Mozus ņēma tā asinis un zieda uz Ārona labās auss ļipiņas, uz labās rokas īkšķa un labās kājas īkšķa.


text:
Tad pieveda Ārona dēlus, un Mozus zieda asinis uz viņu labās auss ļipiņām, uz labo roku īkšķiem un labo kāju īkšķiem, un Mozus slacīja asinis pār altāri visapkārt.


text:
Viņš ņēma taukus un taukasti, visus taukus, kas pie iekšām un kas atlikuši pie aknām, abas nieres un to taukus, un labo cisku.


text:
No neraudzētās maizes groza, kas Kunga priekšā, viņš paņēma vienu neraudzētu cepumu un vienu maizes cepumu ar eļļu, un vienu plāceni un nolika tos uz taukiem un labās ciskas.


text:
Un Mozus paņēma to no viņu rokām un kvēpināja uz altāra par sadedzināmo upuri – tas ir priesteru iecelšanas upuris, tīkama smarža, dedzināmais upuris Kungam.


text:
Mozus ņēma krūts gabalu un šūpoja to par līgojamo upuri Kunga priekšā – tā bija Mozus daļa no priesteru iecelšanas upura auna, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un Mozus ņēma svaidāmo eļļu un asinis no altāra un slacīja pār Āronu, viņa drānām un viņa dēliem un to drānām, un viņš iesvētīja Āronu, viņa drānas, viņa dēlus un viņa dēlu drānas.


text:
Mozus teica Āronam un viņa dēliem: “Vāriet gaļu Saiešanas telts durvīs un tur ēdiet to ar maizi, kas priesteru iecelšanas upura grozā, kā es pavēlēju Āronam un viņa dēliem: ēdiet to!


text:
No Saiešanas telts durvīm neejiet prom septiņas dienas, līdz paiet priesteru iecelšanas laiks, jo septiņas dienas jārit jūsu iecelšanai.


text:
Septiņas dienas un naktis palieciet Saiešanas telts durvīs un ievērojiet Kunga norādījumus, lai jūs nemirtu, jo man tā pavēlēts!”


text:
Viņš teica Āronam: “Ņem teļu grēku upurim un aunu bez vainas sadedzināmajam upurim un pienes tos Kunga priekšā.


text:
Runā uz Israēla dēliem, saki tiem: ņemiet āzi grēku upurim, un teļu un jēru, gadu vecus, bez vainas, sadedzināmajam upurim,


text:
un vērsi un aunu miera upurim, ko upurēt Kunga priekšā, un eļļā iejautu labības dāvanu, jo šodien Kungs jums parādīsies!”


text:
Ko Mozus pavēlēja, to viņi atnesa Saiešanas telts priekšā, un visa sapulce nāca un stājās Kunga priekšā.


text:
Un Mozus teica Āronam: “Tuvojies altārim un upurē savu grēku upuri un sadedzināmo upuri, veic izlīgumu par saviem un tautas grēkiem un pienes tautas upurvelti, un veic izlīgumu par visu grēkiem, kā Kungs ir pavēlējis.”


text:
Ārona dēli pienesa viņam asinis, viņš iemērca asinīs pirkstu un zieda uz altāra ragiem, bet pārējās asinis viņš izlēja uz altāra pamata.


text:
Taukus un nieres, un to, kas grēku upurim atlicis pie aknām, viņš kvēpināja uz altāra, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un viņš kāva sadedzināmo upuri, un Ārona dēli nesa viņam asinis, un viņš slacīja tās pār altāri visapkārt.


text:
Un viņš pienesa tautas upurvelti, ņēma āzi tautas grēku upurim, kāva to un upurēja par grēkiem tāpat kā iepriekšējo.


text:
Viņš pienesa labības dāvanu, ņēma pilnu sauju no tās un kvēpināja uz altāra papildus rīta sadedzināmajam upurim.


text:
Un viņš kāva vērsi un aunu tautas miera upurim, un Ārona dēli nesa viņam asinis, un viņš slacīja tās pār altāri visapkārt.


text:
Taukus no vērša un auna, taukasti un taukus, kas klāj iekšas un nieres, un to, kas atlicis pie aknām,


text:
Krūts gabalus un labo cisku Ārons šūpoja par līgojamo upuri Kunga priekšā, kā viņš Mozum bija pavēlējis.


text:
Tad Ārons pacēla savas rokas pret tautu un svētīja to. Un viņš beidza upurēt grēku upuri, sadedzināmo upuri un miera upurus.


text:
Mozus ar Āronu iegāja Saiešanas teltī. Kad viņi iznāca ārā, tie svētīja tautu, un Kunga godība parādījās visai tautai.


text:
No Kunga vaiga nāca uguns un uz altāra aprija sadedzināmo upuri un taukus – tauta, to redzēdama, gavilēja un krita uz sava vaiga.


text:
Ārona dēli Nādābs un Abīhū ņēma katrs savu kvēpināmo trauku, lika tur uguni un pār to kvēpināmās smaržzāles un pienesa Kunga priekšā svešu uguni, ko viņš tiem nebija pavēlējis.


text:
Un Mozus teica Āronam: “Tā Kungs ir runājis: tajos, kas man tuvi, es būšu svēts, visai tautai es būšu godā!” – un Ārons apklusa.


text:
Tad Mozus sauca Mīšaēlu un Elcāfānu, Ārona tēvoča Uziēla dēlus, un teica tiem: “Ejiet, iznesiet savus brāļus no svētvietas ārpus nometnes!”


text:
Tad Mozus teica Āronam un viņa dēliem Elāzāram un Ītāmāram: “Neatstājiet savas galvas izpūrušas un neplēsiet savas drānas, ka jūs nemirstat un neliekat dusmām nākt pār visu sapulci. Bet jūsu brāļi, viss Israēla nams, lai apraud Kunga uguns sadedzinātos.


text:
Neizejiet pa Saiešanas telts durvīm, ka jūs nemirstat, jo pār jums ir Kunga svaidāmā eļļa,” – un viņi darīja, kā Mozus sacīja.


text:
“Vīnu un skurbu dzērienu nedzeriet – ne tu, ne tavi dēli –, kad ejat Saiešanas teltī, ka jūs nemirstat! Tas ir mūžīgs likums uz jūsu paaudzēm!


text:
Un Mozus sacīja Āronam un viņa atlikušajiem dēliem Elāzāram un Ītāmāram: “Ņemiet labības dāvanu, kas atlikusi no Kunga dedzināmajiem upuriem, un ēdiet to neraudzētu blakus altārim, jo tā ir svētumu svētums!


text:
Ēdiet to svētā vietā, jo tā ir likumīgā daļa tev un taviem dēliem no Kunga dedzināmajiem upuriem, jo tā man ir pavēlēts!


text:
Bet līgojamā upura krūts gabalu un cilājamā upura cisku ēdiet šķīstā vietā – tu, tavi dēli un meitas kopā ar tevi, jo tā ir tava likumīgā daļa un tavu dēlu likumīgā daļa, kas dota no Israēla dēlu miera upuriem.


text:
Lai viņi pienes cilājamā upura cisku un līgojamā upura krūts gabalu ar tauku dedzināmajiem upuriem un šūpo Kunga priekšā līgojamo upuri, un tas būs tev un taviem dēliem kopā ar tevi – mūžīga likumīgā daļa, kā Kungs ir pavēlējis.”


text:
Tad Mozus meklēt meklēja grēku upura āzi, un redzi – tas jau bija sadedzināts! Un viņš sadusmojās uz Elāzāru un Ītāmāru, atlikušajiem Ārona dēliem, un sacīja:


text:
“Kāpēc jūs neēdāt grēku upuri svētvietā, jo tas taču ir svētumu svētums, un tas jums dots, lai nestu visas sapulces vainu, lai veiktu izlīgumu par tās grēkiem Kunga priekšā!


text:
Bet Ārons teica Mozum: “Redzi, šodien viņi pienesa Kunga priekšā savu grēku upuri un savu sadedzināmo upuri – un vēl tas ir nācis pār mani! – bet, ja es būtu ēdis grēku upuri šodien, vai tas patiktu Kungam?!”


text:
Taču šos no atgremotājiem un tiem, kam šķelti nagi, neēdiet – kamieli, jo tas gan atgremo, bet tam nav uz pusēm pāršķeltu nagu; tas jums nešķīsts!


text:
Un cūku, jo tai gan ir šķelti nagi, uz pusēm pāršķelti nagi, bet gremot tā neatgremo; tā jums nešķīsta!


text:
Bet, kam gan jūrās, gan upēs nav spuru un zvīņu, no visiem ūdeņu kustoņiem un no visām dzīvām būtnēm, kas jūrās, – tas jums riebīgs!


text:
Un šie jums ir riebīgi no spārnaiņiem, neēdiet šos, tie ir riebīgi – ērglis, jūras ērglis, melnais ērglis


text:
Taču no spārnainajiem kukaiņiem, kas tek uz četrām, jūs varat ēst tos, kam virs stilbiem ir ciskas, lai ar tām lēktu pa zemi.


text:
Un ikviens, kas nesis kādu no to maitām, lai mazgā savas drānas, – tas paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Visi lopi, kam šķelti nagi, bet nav pāršķelti uz pusēm un kas neatgremo, – tie jums nešķīsti, un katrs, kas tādam pieskaras, kļūst nešķīsts.


text:
Un tie četrkāju zvēri, kas staigā uz ķepām, – tie jums nešķīsti, ikviens, kas pieskaras to maitām, – nešķīsts līdz vakaram.


text:
Un, kas nesis tāda maitu, lai mazgā savas drānas, bet paliek nešķīsts līdz vakaram, jo tie jums nešķīsti!


text:
Šie jums ir nešķīsti no tiem, kas rāpo, – kas tiem pieskaras, kad tie ir beigti, tas nešķīsts līdz vakaram.


text:
Viss, kam kāds no tiem beigts uzkritis, ir nešķīsts; visi koka trauki, drānas, āda vai maiss – viss, kas tiek lietots kādam darbam, lai tiek likts ūdenī, un tas paliek nešķīsts līdz vakaram, pēc tam tas ir šķīsts.


text:
Viss ēdiens, ja pār to lej ūdeni no tāda trauka, top nešķīsts, un visi dzērieni, kas tādā traukā, ir nešķīsti.


text:
Viss, kam uzkrīt to maitas, top nešķīsts – krāsns un pavards lai tiek izjaukti, jo tie ir nešķīsti, – jums lai tie nešķīsti!


text:
Ja nobeidzas kāds lops, ko jūs varat ēst, un kāds pieskaras tā maitai, tas ir nešķīsts līdz vakaram.


text:
Kas ēdis tā maitu, lai mazgā savas drānas, bet viņš paliek nešķīsts līdz vakaram, un, kas nesis tādu maitu, lai mazgā savas drānas, bet viņš paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Visus, kas lien uz vēdera, un visus, kas iet uz četrām, arī visus daudzkājus no visiem rāpuļiem, kas rāpo pa zemi, – tos neēdiet, jo tie ir riebeklība!


text:
Nepadariet sevi riebīgus ar visiem rāpuļiem, kas rāpo, nedariet sevi nešķīstus ar tiem, nekļūstiet no tiem nešķīsti,


text:
jo es esmu Kungs, jūsu Dievs, tādēļ svētieties un esiet svēti, jo es esmu svēts – nepadariet sevi nešķīstus ar rāpuļiem, kas mudž uz zemes,


text:
jo es esmu Kungs, kas jūs izveda no Ēģiptes zemes, lai būtu jums par Dievu, – esiet svēti, jo es esmu svēts!”


text:
Šis ir likums par lopiem, putniem un dzīvām būtnēm, kas mudž ūdeņos, un par dzīvām būtnēm, kas rāpo pa zemi.


text:
“Saki Israēla dēliem: sieva, ja tā ieņem un dzemdē zēnu, ir nešķīsta septiņas dienas – nešķīsta tāpat kā savās asiņošanas dienās.


text:
Trīsdesmit trīs dienas lai viņa šķīstās no asinīm – nepieskaras nekam svētam un neiet svētvietā, iekams nepaiet viņas šķīstīšanās laiks.


text:
Bet, ja tā dzemdē meitu, tā ir nešķīsta divreiz septiņas dienas tāpat kā asiņošanas reizē, un sešdesmit sešas dienas lai viņa šķīstās no asinīm.


text:
Kad paiet viņas šķīstīšanās par dēlu vai meitu, lai viņa pienes gadu vecu jēru par sadedzināmo upuri un balodēnu vai dūju par grēku upuri priesterim pie Saiešanas telts durvīm.


text:
Viņš lai tos pienes Kunga priekšā, veikdams izlīgumu par viņas nešķīstumu, un viņa būs šķīsta no asiņošanas. Šis ir likums par sievu, kas dzemdē dēlu vai meitu.


text:
Bet, ja viņai nav rocības priekš jēra, lai viņa ņem divas dūjas vai divus balodēnus – vienu sadedzināmajam upurim un vienu grēku upurim, un priesteris lai veic izlīgumu par viņas nešķīstumu, un viņa būs šķīsta.”


text:
“Ikvienu, kam uz ādas ir pampums, kreve vai balts plankums un tas ādā vēršas par spitālības sērgu, lai ved pie priestera Ārona vai pie kāda no viņa dēliem priesteriem.


text:
Priesteris lai apskata sērgu, kas uz ādas, un, ja sērgas vietā mati ir izbalojuši un ja sērgas vieta ir dziļāka par ādu, lai priesteris pēc apskates atzīst viņu par nešķīstu!


text:
Ja plankums viņa ādā ir balts un pēc izskata nav dziļāks par ādu un mati nav izbalojuši, lai priesteris ieslēdz sirdzēju uz septiņām dienām.


text:
Septītajā dienā lai priesteris viņu apskata, un redzi – ja sērga nav mainījusies, ja sērga nav izplatījusies uz ādas, tad lai priesteris ieslēdz viņu vēl uz septiņām dienām.


text:
Septītajā dienā lai priesteris viņu apskata vēlreiz, un redzi – ja sērga ir blāvāka, ja sērga uz ādas nav izplatījusies, lai priesteris atzīst viņu par šķīstu, tas bijis tikai pampums, lai viņš mazgā savas drānas un ir šķīsts.


text:
Bet, ja pampums ādā izplatās plašāk pēc tam, kad viņš pirms savas šķīstīšanas rādījies priesterim, lai rādās priesterim vēlreiz.


text:
Lai priesteris apskata, un redzi – ja pampums izpleties uz ādas, tad lai priesteris atzīst viņu par nešķīstu, tad tā ir spitālība.


text:
Lai priesteris apskata, un redzi – ja uz ādas ir balts plankums, mati izbalojuši un plankumā jēla miesa,


text:
tad tā ir ilgstoša spitālība viņa ādā, lai priesteris atzīst viņu par nešķīstu, bet lai neieslēdz, jo skaidrs, ka viņš ir nešķīsts.


text:
Un, ja spitālība laužas no ādas, ja spitālība pārklāj visu sirdzēja ādu no galvas līdz kājām, visu, kas redzams priesterim,


text:
un priesteris viņu apskata, un redzi – spitālība apklājusi visu viņa miesu, tad lai atzīst viņu par šķīstu, ja viņš viss palicis balts, tad viņš ir šķīsts!


text:
Lai priesteris apskata jēlo miesu un atzīst viņu par nešķīstu – jēlā miesa ir nešķīsta, tā ir spitālība!


text:
Lai priesteris viņu apskata, un redzi – ja sērga vērtusies balta, lai priesteris atzīst viņu par šķīstu, viņš ir šķīsts!


text:
Priesteris lai apskata, un redzi – ja tas zemāks par ādu un mati tajā izbalojuši, tad lai priesteris atzīst viņu par nešķīstu, tā ir spitālības sērga, kas izlauzusies no vāts!


text:
Bet, ja priesteris to apskata, un redzi – tur nav baltu matu, un tā nav zemāka par ādu, un tā ir blāvāka, tad priesteris lai ieslēdz viņu uz septiņām dienām.


text:
Par miesu, uz kuras ādas ir bijis apdegums un apdeguma vieta paliek par balti sarkanīgu vai baltu pampumu.


text:
Lai priesteris apskata to, un redzi – ja pampumā izbalojuši mati un tā vieta ir dziļāka par ādu, tad tā ir spitālība, kas izlauzusies no apdeguma, lai priesteris atzīst viņu par nešķīstu, jo tā ir spitālības sērga.


text:
Bet, ja priesteris to apskata, un redzi – pampumā nav baltu matu un tā vieta nav zemāka par ādu un ir blāva, tad priesteris lai ieslēdz viņu uz septiņām dienām.


text:
Septītajā dienā lai priesteris apskata viņu – ja tas ir izplatījies uz ādas, lai priesteris atzīst viņu par nešķīstu, tā ir spitālības sērga.


text:
Bet, ja pampums paliek un neizplešas uz ādas un ir blāvs, tas ir apdeguma plankums, lai priesteris atzīst viņu par šķīstu, jo tā ir apdeguma rēta.


text:
Lai priesteris apskata sērgu, un redzi – ja tā ir dziļāka par ādu un mati tajā ir dzelteni un plāni, tad priesteris lai atzīst viņu par nešķīstu, jo tas ir kraupis uz galvas, tā ir galvas vai bārdas spitālība.


text:
Bet, ja priesteris apskata kraupaino sērgu, un redzi – pēc izskata tā nav dziļāka par ādu un tajā nav melnu matu, tad priesteris lai ieslēdz ar kraupi sirgstošo uz septiņām dienām.


text:
Lai priesteris apskata sērgu septītajā dienā, un redzi – ja kraupis nav izplatījies un tajā nav dzeltenu matu, un pēc izskata kraupis nav dziļāks par ādu,


text:
tad viņš lai noskujas, bet pār kraupi lai neskuj, un priesteris lai kraupaino ieslēdz vēl uz septiņām dienām.


text:
Septītajā dienā lai priesteris apskata kraupi, un redzi – ja kraupis nav izplatījies uz ādas un pēc izskata nav dziļāks par ādu, tad priesteris lai atzīst viņu par šķīstu, lai viņš mazgā savas drānas un ir šķīsts.


text:
tad priesteris lai apskata viņu, un redzi – ja kraupis atkal izplatījies uz ādas, lai priesteris vairs nemeklē dzeltenos matus, tad viņš ir nešķīsts!


text:
Bet, ja kraupis paliek un tam uzaug melni mati, tad kraupis ir izdziedēts, tad viņš ir šķīsts, un priesteris lai atzīst viņu par šķīstu.


text:
Lai priesteris apskatās, un redzi – ja tiem uz miesas ir bālgani pampumi, tad tie ir izsitumi, kas izlauzušies no ādas, tāds ir šķīsts.


text:
Bet, ja uz viņa plikā galvvidus vai pieres ir balti sarkanīga sērga – tā ir spitālība, kas izlauzusies uz viņa plikā galvvidus vai pieres.


text:
Lai priesteris viņu apskata, un redzi – ja uz viņa plikā galvvidus vai pieres ir balti sarkanīga pampuma sērga, kas izskatās kā ādas spitālība,


text:
tad viņš ir spitālīgs, tad viņš ir nešķīsts – lai priesteris atzīst viņu nešķīstāku par nešķīstu, jo viņam ir sērga uz galvas.


text:
Spitālīgais, kam sērga, – viņa drānas lai tiek saplēstas, viņa galva lai ir nesukāta, viņa augšlūpa lai ir apsegta, un viņš lai kliedz: nešķīsts, nešķīsts!


text:
Visu laiku, kamēr viņam ir sērga, tas paliek nešķīsts. Viņš ir nešķīsts – lai dzīvo viens, miteklis tam lai ir ārpus nometnes!


text:
Ja drānām uzmetas zaļa vai sarkanīga sērga – vai uz ādas, vai pinuma, vai auduma, vai uz kāda ādas darinājuma, tad tā ir spitālības sērga un tā jārāda priesterim.


text:
Lai apskata sērgu septītajā dienā – ja sērga izplatījusies uz drānām vai uz pinuma, vai uz auduma, vai uz ādas, vai uz jebkāda ādas darinājuma, tad tā sērga ir ļaunā spitālība un viss ir nešķīsts.


text:
Lai sadedzina drānas vai pinumu, vai vilnas vai linu audumu, vai jebkādu ādas darinājumu, kam uzmetusies sērga, jo tā ir ļauna spitālība, tā lai tiek sadedzināta ugunī!


text:
Bet, ja priesteris to apskata, un redzi – sērga nav izplatījusies drānās vai pinumā, vai audumā, vai jebkādā ādas darinājumā,


text:
Pēc tam kad sērga izmazgāta, priesteris lai apskata sērgas vietu, un, kaut arī sērga nebūtu izplatījusies, tas ir nešķīsts, sadedziniet to ugunī, vienalga, vai puve bijusi iekšpusē vai ārpusē.


text:
Bet, ja priesteris apskata, un redzi – sērga pēc mazgāšanas ir blāva, lai to izplēš no drānām vai no ādas, vai no pinuma, vai no auduma.


text:
Ja tā atkal parādās drānās vai pinumā, vai audumā, vai kādā ādas darinājumā, ja tā izlaužas – sadedziniet to ugunī, tā ir sērga!


text:
Drānas vai pinums, vai audums, vai jebkāds ādas darinājums – kad tu to esi izmazgājis un noņēmis sērgu, lai tiek mazgāts vēlreiz, tad tas ir šķīsts!


text:
Šis ir likums par spitālības sērgu vilnas vai linu drānās, vai pinumā, vai audumā, vai ādas darinājumā – vai tas ir šķīsts vai nešķīsts.”


text:
Lai priesteris iziet ārpus nometnes un lai priesteris apskata, un redzi – ja spitālīgais ir dziedēts no sērgas,


text:
tad priesteris lai pavēl priekš šķīstāmā ņemt divus dzīvus, šķīstus putnus, ciedru koku, purpuru un īzapu.


text:
Lai ņem dzīvo putnu, ciedru koku, purpuru un īzapu un iemērc tos kopā ar dzīvo putnu tā putna asinīs, kas nokauts virs tekoša ūdens.


text:
Lai šķīstāmais mazgā savas drānas, noskuj matus un mazgājas ūdenī un pēc tam lai iet uz nometni, bet mīt ārpus savas telts vēl septiņas dienas.


text:
Septītajā dienā lai viņš noskuj visus matus uz galvas, arī bārdu un uzacis un noskuj visus savas miesas matus, lai mazgā visas savas drānas un mazgā ūdenī miesu, tad viņš būs šķīsts!


text:
Astotajā dienā lai viņš ņem divus jērus bez vainas, gadu vecu avi bez vainas un trīs desmitdaļas ēfas labāko miltu labības dāvanai, iejautus eļļā, un vienu kausiņu eļļas.


text:
Priesteris, kas viņu šķīsta, lai ved šķīstāmo ar visām šīm lietām Kunga priekšā pie Saiešanas telts durvīm.


text:
Lai priesteris ņem vienu jēru un pienes to par vainas upuri kopā ar kausiņu eļļas. Tos lai šūpo par līgojamo upuri Kunga priekšā.


text:
Lai viņš kauj jēru tajā vietā, kur kauj grēku upuri un sadedzināmo upuri – svētajā vietā, jo vainas upuris tiek priesterim tāpat kā grēku upuris, tas ir svētumu svētums!


text:
Lai priesteris ņem vainas upura asinis un apziež šķīstāmā labās auss ļipiņu, labās rokas īkšķi un labās kājas īkšķi.


text:
Lai priesteris iemērc labās rokas pirkstu eļļā, kas viņa kreisajā rokā, un ar pirkstu slaka eļļu septiņas reizes Kunga priekšā.


text:
Ar atlikušo eļļu lai priesteris apziež šķīstāmā labās auss ļipiņu, labās rokas īkšķi un labās kājas īkšķi virs vainas upura asinīm.


text:
Atlikušo eļļu lai priesteris lej pār šķīstāmā galvu, lai priesteris veic izlīgumu par viņa nešķīstību Kunga priekšā.


text:
Lai priesteris kauj grēku upuri un veic izlīgumu šķīstāmajam par viņa nešķīstību, pēc tam lai kauj sadedzināmo upuri.


text:
Lai priesteris upurē sadedzināmo upuri un labības dāvanu uz altāra, lai priesteris veic izlīgumu par viņu, tad viņš būs šķīsts.


text:
Bet, ja viņš ir nabags un viņam nav rocības priekš tā, tad viņš izlīgumam lai ņem jēru līgojamam vainas upurim un labības dāvanai desmito daļu ēfas miltu, kas iejauti eļļā, un kausiņu eļļas.


text:
Un divas dūjas vai divus balodēnus, ko atļauj viņa rocība, – viens lai ir grēku upurim, bet otrs sadedzināmajam upurim.


text:
Astotajā dienā lai viņš nes tos priesterim priekš savas šķīstīšanas pie Saiešanas telts durvīm Kunga priekšā.


text:
Lai priesteris ņem jēru vainas upurim un kausiņu eļļas, un lai priesteris tos šūpo par līgojamo upuri Kunga priekšā.


text:
Lai kauj jēru vainas upurim, un lai priesteris ņem vainas upura asinis un apziež šķīstāmā labās auss ļipiņu, labās rokas īkšķi un labās kājas īkšķi.


text:
Lai priesteris ar labās rokas pirkstu Kunga priekšā septiņas reizes slaka eļļu, kas tam kreisajā rokā.


text:
Lai priesteris ziež eļļu, kas tam rokā, uz šķīstāmā labās auss ļipiņas, labās rokas īkšķa un kreisās kājas īkšķa virs vainas upura asinīm.


text:
ko viņš varējis atļauties – vienu par grēku upuri un vienu par sadedzināmo upuri kopā ar labības dāvanu, lai priesteris Kunga priekšā veic izlīgumu par viņa nešķīstību.


text:
“Kad jūs nonāksiet Kanaāna zemē, kuru es došu jums īpašumā, un ja es būšu uzsūtījis jūsu īpašuma zemes namiem spitālības sērgu,


text:
tad, kam ir tāds nams, tas lai nāk un izstāsta priesterim, sacīdams: man izskatījās, ka namā ir sērga.


text:
Lai priesteris pavēl sakopt namu, pirms priesteris nāk apskatīt sērgu, lai netiek atzīts par nešķīstu viss, kas namā, – pēc tam priesteris lai nāk apskatīt namu.


text:
Lai viņš apskata sērgu, un redzi – ja sērga iegrauzusies ēkas sienās, zaļgana, sarkanīga un dziļāka par sienas virsmu,


text:
Tad priesteris lai pavēl tiem izņemt no sienām akmeņus, kuros ir sērga, un izmest tos ārpus pilsētas nešķīstā vietā.


text:
Lai liek izskrāpēt māju no visām pusēm, un noskrāpēto apmetumu lai izber ārpus pilsētas nešķīstā vietā.


text:
Ja sērga atgriežas un atkal parādās mājā pēc tam, kad noņemti akmeņi un māja noskrāpēta, un pēc tam, kad atkal apmesta,


text:
tad priesteris lai iet un apskata, un redzi – ja mājā izplatījusies sērga, tad mājā ir ļauna spitālība, tā ir nešķīsta!


text:
Bet, ja priesteris atnāk, apskatās, un redzi – sērga mājā nav izplatījusies pēc tam, kad māja apmesta, lai priesteris atzīst māju par šķīstu, jo sērga ir izdziedēta!


text:
Lai ņem ciedru koku, īzapu, purpuru un dzīvo putnu un mērc tos tā putna asinīs, kas tika nokauts, un tekošā ūdenī un apslaka māju septiņas reizes.


text:
Lai šķīsta māju ar putna asinīm un ar tekošu ūdeni, un ar dzīvo putnu, un ar ciedru koku, un ar īzapu, un ar purpuru.


text:
Dzīvo putnu lai palaiž vaļā ārpus pilsētas – tā tiek veikts izlīgums par mājas nešķīstību, tad tā būs šķīsta.”


text:
Ikviens, kas pieskaras tā gultai, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Kurš sēž uz kaut kā, kur sēdējis tas, kam tek, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un lai paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Kas pieskaras tādam, kam tek, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Ja tāds, kam tek, ir uzspļāvis šķīstam, lai tas mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Kas pieskaras jebkam, kas zem tāda bijis, lai paliek nešķīsts līdz vakaram, un kas ko tādu nesis, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Ikviens, kas pieskāries tādam, kam tek, un nav nomazgājis rokas ūdenī, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Kad tas, kam tek, kļuvis vesels, lai viņš noskaita septiņas dienas savai šķīstīšanai un mazgā savas drānas, un mazgā savu miesu tekošā ūdenī, tad viņš ir šķīsts!


text:
Septītajā dienā lai viņš ņem divas dūjas vai divus balodēnus, nāk Kunga priekšā pie Saiešanas telts durvīm un dod tās priesterim.


text:
Lai priesteris tās upurē – vienu par grēku upuri un otru par sadedzināmo upuri, lai priesteris Kunga priekšā veic izlīgumu par viņa grēku tecēšanas dēļ.


text:
Gan drānas, gan ādas, pār ko tikusi sēkla, lai tiek mazgātas ūdenī un paliek nešķīstas līdz vakaram.


text:
Kad sievai tek, kad tai no miesas plūst asinis, lai septiņas dienas ilgst viņas mēnešreizes, ikviens, kas tai pieskaras, paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Ikviens, kas pieskaras viņas gultai, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Ikviens, kas pieskaras jebkam, kam tā sēdējusi virsū, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Vai tā ir gulta vai jebkas, kam tā sēdējusi virsū, – ja kāds tam pieskaras, paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Ja vīrs guļ ar viņu, kad tai ir mēnešreizes, viņš paliek nešķīsts septiņas dienas. Ik guļvieta, kur tā guļ, ir nešķīsta.


text:
Sieva, kurai daudzas dienas plūstin plūst asinis, kad tai nav mēnešreižu, vai arī, kad tās plūst pēc mēnešreizēm, ir nešķīsta visu laiku, kamēr tās plūst, viņa ir nešķīsta tieši tāpat kā savās mēnešreizēs.


text:
Ik gulta, kur viņa plūšanas laikā guļ, ir tāda pati kā viņas mēnešreižu laikā. Jebkas, uz kā tā sēdējusi, ir nešķīsts tāpat kā viņas mēnešreizēs.


text:
Katrs, kas tam pieskaras, ir nešķīsts, lai tas mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Astotajā dienā lai viņa ņem divas dūjas vai divus balodēnus un nes tos priesterim pie Saiešanas telts durvīm.


text:
Priesteris lai upurē vienu par grēku upuri un otru par sadedzināmo upuri, priesteris lai Kunga priekšā veic izlīgumu par viņas grēku nešķīstās tecēšanas dēļ.


text:
Tā jums jānošķir Israēla dēli no viņu nešķīstības, tad viņi nemirs nešķīstībā un nepadarīs nešķīstu manu Mājokli, kas viņu vidū.”


text:
un par to, kas sirgst savās mēnešreizēs, un par tiem, kam tek – vai tas vīrs vai sieva –, un par vīru, kas guļ ar nešķīstu.


text:
Kungs teica Mozum: “Saki savam brālim Āronam, lai viņš jebkurā laikā neiet svētvietā aiz priekškara pie pārsega, kas pār šķirstu, – ka viņš nemirst! – jo pār šo pārsegu es parādos mākonī!


text:
svētajos linu virssvārkos, lai linu īsbikses tam ir uz miesas, lai viņš ir sajozts ar linu jostu, apsējis linu turbānu – šīs ir svētās drānas! Lai mazgā ūdenī savu miesu un tad tās apvelk!


text:
Āzi, kuram loze krīt Azazēlam, lai viņš dzīvu nostāda Kunga priekšā un, veicot izlīgumu par grēku, lai trenc to tuksnesī Azazēlam.


text:
Lai Ārons pienes vērsi par grēku upuri sev pašam, veic izlīgumu par savu un sava nama grēku, lai kauj vērsi par savu paša grēku upuri.


text:
No altāra, kas Kunga priekšā, lai ņem pilnu ogļu pannu degošu ogļu un divas saujas tīkamu saberztu kvēpināmo smaržzāļu un ienes aiz priekškara.


text:
Lai kvēpināmās smaržzāles liek uz uguns Kunga priekšā, lai to dūmi pārklāj pārsegu, kas pār liecību, ka viņš nemirst.


text:
Lai ņem vērša asinis un ar pirkstu slaka pār pārsegu uz austrumu pusi un lai slaka ar pirkstu septiņas reizes pārsega priekšā.


text:
Un tad lai viņš nokauj grēku upura āzi par tautu un lai nes tā asinis aiz priekškara un dara ar tā asinīm, tāpat kā viņš bija darījis ar vērša asinīm – lai viņš slaka tās pār pārsegu un pārsega priekšā.


text:
Tā lai viņš veic izlīgumu par grēku pret svētvietu Israēla dēlu nešķīstības dēļ, par viņu pārkāpumiem un grēkiem, un tāpat lai viņš dara ar Saiešanas telti, kas ir pie tiem viņu nešķīstības vidū.


text:
Kad viņš iet svētvietā veikt izlīgumu par grēku, tad lai Saiešanas teltī nav neviena, kamēr viņš iznāk laukā, veicis izlīgumu par savu un sava nama grēku un visas Israēla sapulces grēku.


text:
Tad viņš lai iet ārā pie altāra, kas Kunga priekšā, un veic izlīgumu par grēku pār to – ņem vērša asinis un āža asinis un ziež visapkārt altāra ragiem.


text:
Pēc tam lai pār to septiņas reizes slaka ar pirkstu asinis – lai šķīsta to un svētī no Israēla dēlu nešķīstības.


text:
Kad viņš veic izlīgumu par grēku pār svētvietu un Saiešanas telti, un altāri, tad viņš lai pieved dzīvo āzi.


text:
Lai Ārons liek rokas dzīvajam āzim uz galvas un atzīst pār to visas Israēla dēlu vainas, visus viņu pārkāpumus un visus viņu grēkus – lai uzkrauj tos āzim uz galvas, un lai norīkots vīrs to aizdzen tuksnesī.


text:
Tad Ārons lai nāk uz Saiešanas telti, novelk linu drānas, kuras bija uzvilcis, iedams uz svētvietu, un atstāj tās tur.


text:
Lai viņš mazgā miesu ūdenī, uzvelk savas drānas un iet upurēt sadedzināmo upuri par sevi un sadedzināmo upuri par tautu, un veic izlīgumu par savu un visas tautas grēku.


text:
Tas, kurš aiztrenca āzi Azazēlam, lai mazgā savas drānas un mazgā miesu ūdenī, pēc tam viņš var ienākt nometnē.


text:
Grēku upura vērsi un grēku upura āzi, kuru asinis tika pienestas, lai svētvietā veiktu izlīgumu par grēku, lai iznes ārpus nometnes un sadedzina ugunī to ādas, miesu un mēslus.


text:
Tas jums ir mūžīgs likums – septītā mēneša desmitajā dienā esiet rimti un nedariet nekādu darbu – nedz jūs, nedz svešinieks, kas pie jums apmeties.


text:
Jo šajā dienā tika veikts izlīgums par jūsu grēkiem, lai šķīstītu jūs no visiem grēkiem Kunga priekšā, nu jūs esat šķīsti!


text:
Izlīgumu par grēku lai veic svaidīts priesteris, kas iecelts priestera amatā pēc sava tēva, kas valkā svētās linu drānas.


text:
Tāds lai veic izlīgumu par grēku pār svētumu svētumu, Saiešanas telti un altāri. Arī priesteriem un visai tautas sapulcei viņš lai veic izlīgumu par grēku.


text:
Šis lai jums ir mūžīgs likums – reizi gadā veiciet izlīgumu Israēla dēliem par visiem viņu grēkiem!” Un viņš darīja, kā Kungs bija pavēlējis Mozum!


text:
un neko neatnes pie Saiešanas telts durvīm, lai upurētu Kungam Kunga Mājokļa priekšā, tas ir izlējis asinis, un asinis lai nāk pār to atpakaļ, ka tas tiek nošķirts no savas tautas.


text:
Tas tādēļ, lai Israēla dēli vairs nekauj savus kaujamos upurus klajā laukā, bet pienes Kungam pie Saiešanas telts durvīm un dod priesteriem, lai tie kauj miera upurus Kungam.


text:
Priesteris lai slaka asinis pār Kunga altāri Saiešanas telts durvīs un kvēpina taukus par tīkamu smaržu Kungam.


text:
Saki tiem: ik vīrs no Israēla nama un svešinieks, kas pie tiem apmeties, kas upurē sadedzināmo upuri vai kaujamo upuri,


text:
Ja kāds no Israēla nama vai svešinieks, kas pie tiem apmeties, ir ēdis asinis – pret tādu, kas ēdis asinis, es vērsīšu savu vaigu, un es nošķiršu to no savas tautas!


text:
Jo miesas dzīvība ir asinīs, un tās es jums esmu devis altārim, ka veicat izlīgumu par saviem grēkiem, – tās ir asinis, kas veic izlīgumu par visiem ļaužu grēkiem!


text:
Tādēļ es teicu Israēla dēliem: neviens no jums lai neēd asinis, arī svešinieks, kas pie jums apmeties, lai neēd asinis!


text:
Ikviens no Israēla dēliem un svešinieks, kas pie jums apmeties, kas nomedī ēdamu zvēru vai putnu, lai notecina tam asinis un apber tās ar zemi.


text:
Ik radības dzīvība ir asinīs, kamēr tās viņā, un es Israēla dēliem esmu teicis: neēdiet nekādas asinis, jo asinis ir katras miesas dvēsele, – tiks nošķirts ikviens, kas tās ēdīs!


text:
Ikviens, kas ēdīs maitu vai ko saplosītu – gan savējais, gan svešinieks –, lai mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un paliek nešķīsts līdz vakaram, pēc tam tas ir šķīsts.


text:
Nedariet to, ko darījāt Ēģiptē, kad tur mitāt, un nedariet to, ko mēdz darīt Kanaāna zemē, kurp es jūs aizvedu, – nedzīvojiet pēc viņu likumiem!


text:
Neatsedz savas māsas kailumu, kas ir tava tēva meita vai tavas mātes meita, vienalga, vai tā dzimusi namā vai citur, – neatsedz viņas kailumu!


text:
Neatsedz savas meitas kailumu vai savas mazmeitas kailumu – neatsedz viņu kailumu, jo tas ir tevis paša kailums.


text:
Neatsedz sava tēva sievas meitas kailumu, kas dzimusi tavam tēvam, – tā ir tava māsa, neatsedz viņas kailumu!


text:
Neatsedz kādas sievas kailumu un arī viņas meitas kailumu, viņas dēla meitu un viņas meitas meitu tu neņem, lai atsegtu viņu kailumu, – tās ir tavas tuvinieces, tā ir izvirtība.


text:
Nekopojies ar lopu, nepadari sevi nešķīstu, un sieva lai nestājas lopam priekšā, lai ar to kopotos, – tas ir pretdabīgi!


text:
Nepadariet sevi nešķīstus ar kādu no šīm lietām, jo ar visu šo sevi ir padarījušas nešķīstas citas tautas, kuras es padzinu jūsu priekšā.


text:
Turiet manus likumus un manas tiesas, nedariet nevienu no šīm preteklībām – ne savējie, ne svešinieki, kas pie jums mīt,


text:
Turiet manus norādījumus – nerīkojieties pēc tām preteklībām, kā te tika darīts pirms jums, nepadariet sevi ar tiem nešķīstus – es esmu Kungs, jūsu Dievs!”


text:
Lai to ēd tajā dienā, kad jūs to kaujat, vai rīt, bet to, kas atliek līdz parītam, lai sadedzina ugunī!


text:
Kas tādu ēdīs, tas nesīs vainu, jo būs sagānījis Kunga svētumu – tāds tiks nošķirts no savas tautas.


text:
Savu vīnadārzu nenovāc pavisam un kritušās vīnogas savā vīnadārzā neuzlasi, atstāj tās nabagam vai svešiniekam – es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Nedari netaisnību tiesā – neiztopi nabagam, nedod priekšroku dižajam, bet tiesā savus tuvākos taisnīgi!


text:
Turiet manus likumus – nekrustojiet divus dažādus lopus, neapsējiet savus laukus ar dažādu sēklu, nevalkājiet divējas drānas, jaukti noaustas.


text:
Ja vīrs pārguļ ar sievu, izšļākdams sēklu, un viņa ir verdzene, kas apsolīta citam par sievu, bet vēl nav izpirkta un tai nav dota brīvība, lai soda, bet lai tos nenonāvē, jo viņa nebija brīva.


text:
Lai priesteris Kunga priekšā ar vainas upura aunu veic izlīgumu par viņa grēku, ar ko viņš grēkojis, un viņam tiks piedots grēks, ar ko viņš grēkojis.


text:
Kad jūs nonāksiet tajā zemē un stādīsiet augļu kokus, tie būs itin kā neapgraizīti, un to augļi lai jums ir neapgraizīti trīs gadus, tie jums ir neēdami!


text:
Nesagāni savu meitu, padarīdams par mauku, lai nekļūst maucīga zeme, lai zeme nepiepildās ar izvirtību.


text:
Nevērsieties pie garu izsaucējiem un nemeklējiet zintniekus, tie jūs padara nešķīstus! – es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Lai svešinieks, kas pie jums apmeties, jums ir kā savējais, un mīli viņu kā sevi pašu, jo svešinieki jūs bijāt Ēģiptes zemē – es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Lai jums ir pareizi svari, pareizi atsvari, pareizi beramie un pareizi lejamie mēri – es esmu Kungs, jūsu Dievs, kas jūs izveda no Ēģiptes zemes.


text:
“Saki Israēla dēliem: ikviens no Israēla dēliem un svešiniekiem, kas Israēlā apmetušies, ja tas dos kādu no saviem pēcnācējiem Moleham, tas lai mirtin mirst – tādu lai ļaudis nomētā akmeņiem.


text:
Pret tādu es vērsīšu savu vaigu, es iznīdēšu viņu no tautas, ka savu pēcnācēju viņš ir atdevis Moleham, padarīdams nešķīstu manu svētumu, sagānīdams manu svēto vārdu.


text:
tad es pats vērsīšu savu vaigu pret viņu un pret viņa dzimtu – es iznīdēšu no tautas gan viņu pašu, gan visus, kas tāpat kā viņš ir maukojuši pakaļ Moleham.


text:
Kas gājis pie garu izsaucējiem vai zintniekiem, lai maukotu tiem pakaļ, – pret to es vērsīšu savu vaigu, es viņu iznīdēšu no tautas!


text:
Ikviens, kas nolād savu tēvu vai māti, lai mirtin mirst – savu tēvu vai māti viņš ir nolādējis, lai viņa asinis nāk pār to!


text:
Ja kāds pārkāpj laulību ar kāda vīra sievu, ja pārkāpj laulību ar sava tuvākā sievu – lai mirtin mirst gan tas, kas pārkāpis, gan tā, kas pārkāpusi.


text:
Kas gulējis ar sava tēva sievu, ir atsedzis sava tēva kailumu – abi lai tiek nonāvēti, viņu asinis ir pār tiem.


text:
Ja vīrs guļ ar vīru, kā ar sievu mēdz gulēt, – abi ir darījuši preteklību, lai abi tiek nonāvēti, viņu asinis ir pār tiem.


text:
Ja vīrs ņem sievu un viņas māti – tā ir izvirtība, gan viņu, gan tās abas lai sadedzina ugunī, lai jūsu vidū nav izvirtības.


text:
Ja sieva tuvojas lopam un paguļas tam, tad nokauj gan to sievu, gan lopu – lai tie mirtin mirst, viņu asinis lai ir pār tiem.


text:
Ja vīrs ņem savu māsu, sava tēva vai savas mātes meitu, un atsedz viņas kailumu un viņa redz tā kailumu – tas ir kauns, lai tie abi tiek iznīdēti no tautas visu acu priekšā. Viņš ir atsedzis savas māsas kailumu, viņš nes savu vainu!


text:
Ja vīrs guļ ar sievu, kad tai ir mēnešreizes, un atsedz viņas kailumu, viņš ir atsedzis viņas asins avotu un viņa ir atsegusi savu asins avotu – tie abi lai tiek iznīdēti no tautas vidus.


text:
Neatsedz savas mātesmāsas un savas tēvamāsas kailumu – kas atsedz savu tuvinieku kailumu, tas nes vainu.


text:
Ja kāds guļ ar savu tanti, tad viņš ir atsedzis sava tēvoča kailumu – tie abi nes grēku, lai tie nomirst bez bērniem.


text:
Ja vīrs ņem sava brāļa sievu, tā ir nešķīstība, viņš ir atsedzis sava brāļa kailumu – lai tie paliek bez bērniem!


text:
Ievērojiet visus manus likumus un manas tiesas un pildiet tos, lai jūs neizvemj tā zeme, kurp es esmu jūs aizvedis mājot.


text:
Nedzīvojiet pēc to tautu likumiem, kuras es padzinu jūsu priekšā, jo man bija noriebies viss, ko tie darīja,


text:
un es jums teicu: jūs iemantosiet viņu zemi, es došu to jums par īpašumu – zemi, kur plūst piens un medus! Es esmu Kungs, jūsu Dievs, kurš nošķīris jūs no citām tautām!


text:
Tādēļ arī jūs atšķiriet šķīstus lopus no nešķīstiem un nešķīstus putnus no šķīstiem, nesagāniet sevi ar kādu lopu, putnu vai jebko, kas mudž pa zemi, ko es priekš jums esmu nošķīris par nešķīstību.


text:
Vīrs vai sieva jūsu vidū, kas ir garu izsaucēji vai zintnieki, lai mirtin mirst, tādus lai nomētā akmeņiem – viņu asinis ir pār tiem!”


text:
Kungs teica Mozum: “Saki priesteriem, Ārona dēliem: neviens no jums lai nepaliek nešķīsts, pieskardamies mironim no saviem ļaudīm,


text:
lai ir svēti Dievam un neapgāna sava Dieva vārdu, jo viņi pienes Kunga dedzināmos upurus, sava Dieva maizi, – lai viņi ir svēti!


text:
Svētī viņu, jo viņš pienes tava Dieva maizi – viņš lai tev ir svēts, jo svēts esmu es, Kungs, kas jūs svētī.


text:
Priesteris, kurš no saviem brāļiem ir augstākais, pār kura galvu ir lieta svaidāmā eļļa un kurš ir iecelts amatā, lai valkātu svētās drānas, lai neatstāj savu galvu nekoptu un lai nesaplēš savas drānas.


text:
Lai viņš neiet ne pie viena miroņa, lai nepieskaras pat savam tēvam vai mātei, lai nekļūst nešķīsts.


text:
Lai viņš neatstāj svētvietu un nesagāna sava Dieva svētvietu, jo viņš ir svaidīts ar sava Dieva svaidāmo eļļu – es esmu Kungs!


text:
Atraitni vai tādu, ko vīrs padzinis, vai ar maucību sagānītu – tādas lai viņš neņem, lai ņem sev par sievu jaunavu no paša ļaudīm.


text:
“Saki Āronam: lai nevienā paaudzē neviens no taviem pēcnācējiem, kam kāda kroplība, netuvojas pienest maizi Dievam.


text:
Neviens vīrs, kam ir kāda kroplība, lai netuvojas – ne akls, ne klibs, ne tāds, kam kroplība sejā vai kādā loceklī,


text:
vai kupris, vai kas izkastrēts, vai ar baltumu acī, vai kraupains, vai čūlains, vai kam saspiesti sēklinieki, –


text:
neviens no priestera Ārona pēcnācējiem, kam kāda kroplība, lai nemēģina pienest Kungam dedzināmo upuri – ja viņam kroplība, tad lai nemēģina pienest Dievam maizi!


text:
taču priekškaram lai viņš klāt nenāk un altārim netuvojas, jo viņam ir kroplība – lai viņš nesagāna svētumu, jo es esmu Kungs, kas to svētī!”


text:
“Saki Āronam un viņa dēliem, ka ar Israēla dēlu svētajām veltēm viņi ir veltīti man, lai tie nesagāna manu svēto vārdu un to, ko viņi velta man, – es esmu Kungs!


text:
Saki viņiem: uz jūsu paaudzēm – ja kāds no jūsu pēcnācējiem tuvosies Israēla dēlu svētumiem, ko viņi velta Kungam, un tam būs kāda nešķīstība, tad lai tas tiek iznīdēts manā priekšā – es esmu Kungs!


text:
Ja kādam no Ārona pēcnācējiem ir spitālība vai viņam tek, lai vairās no svētumiem, kamēr taps šķīsts. Kas pieskaras mirušam vai kam noplūdusi sēkla,


text:
vai ja cilvēks pieskaras rāpulim, kas viņu dara nešķīstu, vai cilvēkam, kas viņu dara nešķīstu ar jebkādu nešķīstību,


text:
tad, kas tādam pieskāries, lai paliek nešķīsts līdz vakaram un neēd no svētumiem, kamēr nav mazgājis savu miesu ūdenī.


text:
Lai viņi ievēro manus norādījumus, lai tiem nav grēka un tie nemirst no tā, ka sagandējuši svētumu, – es esmu Kungs, kas tos svētījis.


text:
Neviens svešinieks lai neēd no svētumiem – lai no svētumiem neēd ne tas, kas apmeties pie priestera, ne algādzis.


text:
Bet, ja priesteris kādu pircis par sudrabu, tad tāds var ēst no svētumiem, kā arī tas, kas paša namā dzimis, var ēst viņa maizi.


text:
Ja priestera meita kļūst atraitne vai vīrs to padzen un tai nav bērnu, un viņa atgriežas sava tēva namā kā tad, kad bija meitene, tad viņa var ēst sava tēva maizi, bet neviens svešinieks to lai neēd.


text:
Ja kāds nejauši ēdis no svētumiem, tad lai pieliek tam klāt vēl piekto daļu un atdod svētumu priesterim.


text:
“Runā uz Āronu, viņa dēliem un uz visiem Israēla dēliem un saki tiem: ikviens no Israēla nama un svešiniekiem Israēlā, kas pienes Kungam upuri – solījuma upuri vai labprātīgo upuri –, lai pienes to Kungam kā sadedzināmo upuri.


text:
Ikviens, kas Kungam pienes miera upuri, lai dotu zvērestu vai labprātīgu upuri, lai ņem vērsi vai sīklopu bez vainas, kam nav nekādas kroplības, tad tas būs tīkams.


text:
Aklu, tādu, kam lūzums, kam rētas, čūlas, kraupis vai augoņi, – tādus jūs Kungam nepienesiet, tādus uz Kunga altāra par dedzināmo upuri neupurējiet!


text:
Vērsi vai aunu, kam kaut kas par garu vai par īsu, jūs varat upurēt par labprātīgo upuri, bet kā solījuma upuris tas nebūs tīkams.


text:
Lopu ar saspiestiem, sadauzītiem, izplēstiem vai izgrieztiem sēkliniekiem Kungam nepienesiet – savā zemē tā nedariet!


text:
No svešinieka ņemtu nepienesiet savam Dievam par maizi neko, jo tas bojāts, tam kroplība – tas no jums netiks pieņemts.”


text:
“Kad piedzimst vērsis, jērs vai kazlēns, lai tas septiņas dienas paliek pie mātes, bet kopš astotās dienas tas var tikt pieņemts par dedzināmo upuri Kungam.


text:
Nesagāniet manu svēto vārdu, lai es tieku svētīts Israēla dēlu vidū, – es esmu Kungs, kas jūs svētī,


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: jums jāsvin Kungam svētki! Sauciet uz svētkiem un sviniet – šie ir mani svētki!


text:
Sešas dienas lai dara visus darbus, bet septītā ir sabatu sabats – svēta sapulce, tad lai nedara nekādu darbu, tas Kungam ir sabats it visur, kur jūs mītat.


text:
Mēneša piecpadsmitajā dienā ir Neraudzētās maizes svētki Kungam – septiņas dienas ēdiet neraudzētu maizi.


text:
Septiņas dienas pienesiet Kungam dedzināmo upuri. Septītajā dienā ir svēta sapulce, tad nedariet nekādu darbu!”


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: kad jūs nonāksiet zemē, ko es jums došu, un novāksiet tās ražu, tad nesiet priesterim kūli no pirmā pļāvuma.


text:
Lai viņš šūpo kūli Kunga priekšā, lai jūs būtu tīkami, – lai priesteris to šūpo otrā dienā pēc sabata.


text:
Tajā dienā, kad liksiet šūpot kūli, upurējiet gadu vecu aunu bez vainas par sadedzināmo upuri Kungam.


text:
Labības dāvana lai ir šāda – divas desmitās daļas ēfas labāko miltu, kas iejauti eļļā, par dedzināmo upuri, tīkamu smaržu Kungam, un ceturto daļu hīna vīna par lejamo upuri.


text:
Līdz dienai, kad pienesat šo upuri savam Dievam, ne maizi, ne graudus, ne grauzdētu neēdiet – tas jums ir mūžīgs likums uz paaudzēm, kur vien jūs mītat.


text:
Sākot ar nākamo dienu pēc sabata, kopš dienas, kad pienesāt līgojamo kūli, noskaitiet septiņas pilnas nedēļas.


text:
Līdz nākamajai dienai pēc septītā sabata saskaitiet piecdesmit dienas – un tad pienesiet Kungam jaunu labības dāvanu.


text:
Nesiet no savām mājvietām divas līgojamās maizes no divām desmitām daļām ēfas labāko miltu, ceptas ar ieraugu, par pirmās pļaujas upuri Kungam.


text:
Kopā ar maizi pienesiet septiņus jērus, gadu vecus, bez vainas, vienu vērsēnu un divus aunus – tie lai ir sadedzināmais upuris Kungam, un arī labības dāvanu, un lejamo upuri, un dedzināmo upuri – visu par tīkamu smaržu Kungam.


text:
Lai priesteris tos šūpo Kunga priekšā par līgojamo upuri virs pirmās pļaujas upuru maizes un diviem jēriem – tas būs svētums Kungam, tas tiks priesteriem.


text:
Tajā pašā dienā sasauciet svētu sapulci, tad nedariet nekādu darbu – tas jums ir mūžīgs likums uz paaudzēm, kur vien jūs mītat.


text:
Kad jūs novāksiet savas zemes ražu, tad atstājiet nenovāktu lauka malu un to, kas no jūsu ražas nokritis zemē, neuzlasiet, atstājiet to nabagam un svešiniekam – es esmu Kungs, jūsu Dievs!”


text:
“Saki Israēla dēliem: septītā mēneša pirmajā dienā lai jums ir sabats ar taures skaņām, svēta sapulce.


text:
“Šī paša septītā mēneša desmitajā dienā ir grēku izlīguma diena, tā lai jums ir svēta sapulce – zemojieties un pienesiet dedzināmo upuri Kungam.


text:
Tajā dienā nedariet nekādu darbu, jo tā ir grēku izlīguma diena, lai veiktu izlīgumu par jūsu grēkiem Kunga, jūsu Dieva priekšā.


text:
Tas lai jums ir sabatu sabats – zemojieties devītās dienas vakarā, no vakara līdz vakaram sviniet sabatu!”


text:
Septiņas dienas pienesiet Kungam dedzināmos upurus, un astotajā dienā lai jums ir svēta sapulce, un pienesiet Kungam dedzināmo upuri – tie ir svētki, nedariet nekādu darbu!


text:
Šie ir Kunga svētki, kas jums jāsvin, svētas sapulces, lai pienestu Kungam dedzināmos upurus, sadedzināmos upurus, labības dāvanas, kaujamos upurus un lejamos upurus – katru savā dienā,


text:
neskaitot Kunga sabatus, neskaitot visas jūsu dāvanas, neskaitot visus jūsu zvērestus un neskaitot visus jūsu labprātīgos upurus, ko jūs dodat Kungam.


text:
Taču septītā mēneša piecpadsmitajā dienā, kad esat savākuši, ko jums devusi zeme, sviniet septiņas dienas Kungam svētkus. Sabats lai ir pirmajā dienā un astotajā dienā.


text:
Pirmajā dienā ņemiet labāko koku augļus, palmu zarus, lapu koku un upes vītolu zarus – un septiņas dienas līksmojiet Kunga, sava Dieva, priekšā.


text:
Sviniet šos svētkus Kungam septiņas dienas gadā – tas jums ir mūžīgs likums uz paaudzēm, sviniet tos septītajā mēnesī.


text:
Tas tādēļ, lai jūs uz paaudzēm zinātu, ka es Israēla dēliem liku dzīvot būdiņās, kad tos izvedu no Ēģiptes zemes, – es esmu Kungs, jūsu Dievs!”


text:
“Pavēli Israēla dēliem, lai viņi ņem tīrspiestu olīveļļu gaismeklim, kurā vienmēr degtu eļļas lukturīši.


text:
Lai Ārons to novieto Saiešanas teltī, ārpus liecības priekškara, lai tas vienmēr deg no vakara līdz rītam Kunga priekšā – tas jums ir mūžīgs likums uz paaudzēm!


text:
Ņem labākos miltus un cep no tiem divpadsmit maizes klaipus – katrā klaipā lai ir divas desmitās daļas ēfas miltu.


text:
Tas lai tiek Āronam un viņa dēliem – viņi drīkst to ēst svētvietā, jo tas viņiem ir svētumu svētums no Kunga dedzināmajiem upuriem – šis ir mūžīgs likums.”


text:
Reiz pie Israēla dēliem izgāja kāds israēlietes un ēģiptieša dēls. Un šis israēlietes dēls sāka nometnē kauties ar kādu israēlieti.


text:
Un israēlietes dēls zaimoja Kunga vārdu, nolādēja to un tika atvests pie Mozus – viņa mātes vārds bija Šelomīta, Dibrī meita, no Dāna cilts.


text:
“Izved lādētāju ārpus nometnes, lai visi, kas dzirdējuši, liek rokas viņam uz galvas un viss pulks lai viņu nomētā akmeņiem.


text:
Kas zaimo Kunga vārdu, lai mirtin mirst – lai viss pulks to nomētā akmeņiem, vienalga, vai tas svešinieks vai savējais, – kas zaimojis Kunga vārdu, tam jāmirst.


text:
lūzumu pret lūzumu, aci pret aci, zobu pret zobu – kā viņš kādu cilvēku sakropļojis, tā lai pats tiek sakropļots!


text:
Tad Mozus runāja ar Israēla dēliem, un viņi izveda to, kas bija nolādējis, ārpus nometnes un nomētāja akmeņiem – Israēla dēli darīja, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: kad jūs nonāksiet tajā zemē, ko es jums došu, tai zemei būs jāsvin sabats Kungam.


text:
Bet septītajā gadā ir sabatu sabats – lai zemei ir sabats Kungam – savus laukus neapsēj un savu vīnadārzu neapgriez!


text:
Kas izaug pats no sevis, to nenovāc, un vīnogas no neapgrieztajiem vīnogulājiem nelasi – lai zemei ir sabatu sabats.


text:
Sabata gadā ēdiet, kas pats no sevis izaudzis, – tu un tavi vergi, verdzenes, algādži un tie, kas pie tevis apmetušies,


text:
Noskaiti septiņus sabata gadus, pa septiņiem gadiem septiņas reizes, septiņi sabata gadi ir četrdesmit deviņi gadi.


text:
Svētiet piecdesmito gadu, pasludiniet savā zemē brīvlaišanu visiem, kas tur mīt, tas lai jums ir jubilejas gads – atgriezieties katrs pie sava īpašuma un dodieties atpakaļ katrs pie savas dzimtas.


text:
Piecdesmitais gads jums ir jubilejas gads – nesējiet un nenovāciet to, kas izaudzis pats, un nelasiet vīnogas no neapgrieztiem vīnogulājiem.


text:
No sava tuvākā pērc pēc gadu skaita, kas pagājis kopš jubilejas gada, bet viņš lai tev pārdod pēc ražas gadu skaita.


text:
Ja vēl daudz gadu, palielini cenu, bet, ja maz gadu, tad samazini cenu – jo viņš tev pārdod pēc ražas gadu skaita.


text:
Bet, ja sakāt: ko mēs ēdīsim septītajā gadā – mēs taču nedrīkstam sēt un mēs nenovāksim nekādu ražu?! –


text:
Kad jūs astotajā gadā atkal sēsiet, jūs vēl ēdīsiet veco ražu – līdz pat astotajam gadam, kad nāks jaunā raža, jūs ēdīsiet veco.


text:
Un zeme lai netiek pārdota uz visiem laikiem, jo šī zeme ir mana, svešinieki un piedzīvotāji jūs esat ar mani!


text:
Ja tavs brālis izput un pārdod savu īpašumu, tad lai nāk tuvākais pēc viņa, kas drīkst izpirkt, un izpērk to, ko brālis pārdevis.


text:
tad viņš lai atskaita tos gadus, kas pagājuši kopš pārdošanas, un atmaksā tam, kas pārdevis, un atgūst savu īpašumu.


text:
Ja viņa rocība nav pietiekama, lai to atgūtu, tad lai tas, ko viņš pārdevis, paliek pie pircēja līdz jubilejas gadam. Jubilejas gadā tas tiks atlaists, un viņš atgūs savu īpašumu.


text:
Ja kāds pārdod savu īpašumu pilsētā, kam apkārt mūris, tad viņš var to izpirkt līdz pārdošanas gada beigām, tik ilgi viņš var izpirkt.


text:
Bet, ja viņš gada laikā to nav izpircis un māja atrodas pilsētā ar mūriem, tad tā paliek pircējam uz visiem laikiem, uz paaudzēm – jubilejas gadā tā atlaista netiks.


text:
Māja ciematā, kam apkārt nav mūru, lai tiek atgūta atpakaļ tāpat kā lauks – tā var tikt atpirkta vai atlaista jubilejas gadā.


text:
Ja kāds to atpērk no levītiem, tad lai tam, kas māju pārdevis levītu īpašuma pilsētā, tā tiek atlaista jubilejas gadā, jo mājas levītu pilsētās ir viņu īpašums Israēla dēlu vidū.


text:
Ja tavs tuvākais izput un tevi lūdz, tad uzturi viņu, vienalga, vai tas svešinieks vai tāds, kas mīt pie tevis, – ļauj viņam dzīvot pie tevis.


text:
Es esmu Kungs, tavs Dievs, kas tevi izveda no Ēģiptes zemes, lai dotu jums Kanaāna zemi, lai būtu jums par Dievu.


text:
Lai viņš dzīvo pie tevis kā algādzis vai tāds, kas mīt pie tevis, lai viņš tev kalpo līdz jubilejas gadam.


text:
Pēc tam viņš drīkst doties no tevis projām, lai atgriežas kopā ar saviem bērniem pie savas dzimtas un savā īpašumā,


text:
Savus vergus un verdzenes pērc no tautām, kas tev ir apkārt, – no tiem tu drīksti pirkt sev vergu vai verdzeni.


text:
Un arī no tiem, kas pie jums mīt, tu drīksti pirkt, un no viņu dzimtām, kas mīt pie jums, kas dzimuši jūsu zemē – viņi lai jums ir par īpašumu.


text:
Jūs varat tos nodot mantojumā saviem dēliem, lai tie manto tos par mūžīgu īpašumu, no tiem jūs varat sev ņemt vergus, bet ne no saviem brāļiem, Israēla dēliem, – te neviens lai nav varmācīgs pret otru.


text:
Ja kāds svešinieks, kas mīt pie jums, kļūst bagāts un tavs tuvākais izput pie viņa un tiek pārdots svešiniekam, kas mīt pie jums, vai kādam no svešinieka dzimtas,


text:
vai viņa tēvabrālis, viņu var izpirkt viņa tēvamāsa vai kāds no viņa miesīgiem radiem, viņu var izpirkt kāds no viņa dzimtas – vai arī viņš drīkst izpirkt sevi pats, ja iemanto turību.


text:
Lai atmaksā tam, kas bija viņu nopircis, no savas pārdošanas gada līdz jubilejas gadam, un viņa pārdošanas maksa lai ir atbilstoša gadu skaitam – it kā viņš pie tā būtu dzīvojis kā algādzis.


text:
Ja palicis vēl daudz gadu, tad lai atmaksā par savu izpirkšanu no savas pirkšanas maksas pēc to skaita.


text:
Ja līdz jubilejas gadam palicis maz gadu, lai atmaksā pēc atlikušajiem gadiem – tā lai maksā par savu izpirkumu.


text:
Lai viņš skaitās kā tāds, kas gadu no gada pie viņa ir bijis kā algādzis. Raugi, lai tas nav varmācīgs pret viņu.


text:
Netaisiet sev dievekļus un tēlus, neslejiet elku stabus un nelieciet savā zemē akmeņus ar zīmēm, lai zemotos tiem, jo es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Kuļamais laiks jums ilgs līdz ražai, bet ražas laiks ilgs līdz sējai – savu maizi jūs ēdīsiet līdz sātam un droši dzīvosiet savā zemē.


text:
Es došu zemei mieru, jūs gulsieties, un neviens jūs nebaidīs – es iznīdēšu no zemes ļaunus zvērus, un zobens jūsu zemi neskars.


text:
Pieci jūs vajāsiet simtu, un simts jūs vajāsiet milzum daudz, un jūsu naidnieki kritīs no zobena jūsu priekšā.


text:
Es esmu Kungs, jūsu Dievs, kas jūs izveda no Ēģiptes zemes, lai jums tiem nebūtu jāvergo, es satriecu jūsu jūga kokus, es liku jums staigāt stalti!


text:
un atmetīsiet manus likumus, pametīsiet manas tiesas, vairs nepildīsiet manus baušļus, lauzīsiet manu derību,


text:
tad es jums darīšu šādi – piemeklēšu jūs ar šausmām, diloni, drudzi, acu kaiti, likšu, lai galīgi nonīkstat: tukšā savu sēklu tad sēsiet, un jūsu ienaidnieki to aprīs.


text:
Savu vaigu es griezīšu pret jums, jūs sitīs jūsu ienaidnieku priekšā, pār jums valdīs tie, kas jūs nīst, un jūs bēgsiet, kaut neviens nevajās!


text:
Ja jūs iesiet pret mani un negribēsiet mani klausīt ar labu, tad es par jūsu grēkiem sūtīšu septiņkārt vairāk sitienu.


text:
Es uzsūtīšu jums lauka zvērus, tie jums nolaupīs bērnus, iznīdēs jūsu lopus, tā izdeldēs jūs, ka jūsu ceļi būs tukši.


text:
Es likšu, lai zobens nāk pār jums, tas riebtin atriebs manu derību, un pilsētās, kur jūs pulcēsieties, es uzsūtīšu jums sērgu, un jūs tiksiet nodoti ienaidnieka rokā!


text:
Kad es jums aplauzīšu labības vārpas, tad desmit sievas ceps savu maizi vienā krāsnī, tik, cik sējāt, tik dabūsiet atpakaļ – jūs ēdīsiet, bet sāta negūsiet!


text:
Es nopostīšu jūsu augstienes, nocirtīšu jūsu saules stabus, nometīšu jūsu līķus pār jūsu nedzīvajiem elkiem, un tad es jūs pametīšu!


text:
Es jūs izkaisīšu starp tautām, atkailināšu pret jums zobenu, un jūsu zeme taps izdeldēta un jūsu pilsētas – par postažu!


text:
Tad visas dienas, kamēr zeme gulēs izdeldēta, tā savus sabatus atgūsies, kad jūs būsiet projām savu ienaidnieku zemē – tad zeme savus sabatus atgūsies!


text:
Visas savas izpostījuma dienas tā atgūsies tos sabatus, kuru tai nebija jūsu sabatos, kamēr jūs tur mitāt.


text:
Bet tiem no jums, kas paliks pāri, es ienaidnieku zemēs uzsūtīšu sirds bailību, un viņus trenks čabošu lapu skaņa, viņi muks kā no zobena, un viņi kritīs, kaut neviens nevajās.


text:
Viņi klups viens pār otru kā no zobena, kaut neviens nevajās, – jūsu ienaidnieku priekšā jūs necelsieties!


text:
Tie, kas vēl paliks pāri, sapūs grēka dēļ savu ienaidnieku zemēs, savu tēvu vainas dēļ tie sapūs kopā ar tiem.


text:
Bet, ja viņi atzīs savu vainu un savu tēvu vainu, savu dumpību, ko pret mani dumpojuši, un to, ka pret mani gājuši,


text:
tad arī es iziešu tiem pretī un aizvedīšu viņus uz ienaidnieku zemi, varbūt tad viņu neapgraizītās sirdis pakļausies, tad viņi atzīs savu vainu!


text:
Tad es atcerēšos savu derību ar Jēkabu un arī savu derību ar Īzaku, un arī savu derību ar Ābrahāmu es atcerēšos, un arī to zemi es atcerēšos.


text:
Bet zeme vēl būs pamesta un savus sabatus atgūsies, izdeldēta, viņi tur nemitīs – tad viņi atzīs savas vainas, to, ka atmeta manas tiesas un atkāpās no maniem likumiem.


text:
Kaut arī tie mitīs savu ienaidnieku zemē, es tos nepametīšu, neatstāšos no viņiem, negribēšu viņus piebeigt un lauzt savu derību ar tiem, jo es esmu Kungs, viņu Dievs.


text:
Viņu dēļ es atcerēšos savu derību ar viņu priekštečiem, kurus es izvedu no Ēģiptes citu tautu acu priekšā, lai būtu viņiem par Dievu, – es esmu Kungs!”


text:
Šie ir likumi, tiesas un bauslība, ko Kungs lika starp sevi un Israēla dēliem Sīnaja kalnā caur Mozu.


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: ja kāds ar zvērestu ir apsolīts Kungam, lai dod Kungam pēc tava vērtējuma.


text:
Tavs vērtējums lai ir šāds: par vīru no divdesmit līdz sešdesmit gadiem – piecdesmit šekeļu sudraba pēc svētvietas šekeļa.


text:
Ja tas ir kāds no piecu līdz divdesmit gadu vecumam, lai tavs vērtējums ir šāds: par vīru – divdesmit šekeļi, par sievu – desmit šekeļi.


text:
Ja tas ir kāds no viena mēneša līdz piecu gadu vecumam, lai tavs vērtējums ir šāds: par vīru – pieci šekeļi sudraba, un sievas vērtējums lai ir trīs šekeļi sudraba.


text:
Ja tam ir sešdesmit gadi un vairāk: ja tas ir vīrs, tad tavs vērtējums lai ir piecpadsmit šekeļi, ja sieva – desmit šekeļi.


text:
Ja kāds ir par nabagu, lai maksātu pēc tava vērtējuma, tad lai to ved pie priestera, lai viņu novērtē priesteris pēc tā, cik liela ir zvērējušā rocība, – tā lai vērtē priesteris.


text:
Lai viņš nemaina to pret citu, lai nemaina labu pret sliktu vai sliktu pret labu, bet, ja viņš tomēr ir apmainījis lopu pret lopu, tad gan pirmais, gan tas, pret ko viņš to apmainījis, ir svēts.


text:
Ja kāds velta savu māju Kungam par svētumu, tad priesteris lai novērtē, vai tā ir laba vai slikta; kā priesteris novērtē, tā lai ir.


text:
Ja tas, kas veltījis, grib savu māju izpirkt, tad lai pieliek klāt tās vērtībai vēl piekto daļu sudrabā, un tā ir viņa.


text:
Ja kāds velta Kungam lauku, kas tam pieder, tad lai tavs vērtējums ir pēc tā, cik apsēts – par vienu omeru kviešu sējuma piecdesmit šekeļi sudraba.


text:
Bet, ja viņš velta savu lauku pēc jubilejas gada, tad priesteris lai aprēķina pēc gadiem, kas atlikuši līdz jubilejas gadam, un lai samazina vērtējumu.


text:
Ja tas, kas veltījis, grib savu lauku izpirkt, lai viņš pieliek klāt tā vērtībai piekto daļu sudrabā, un tas ir viņa.


text:
Kad lauks tiek atlaists jubilejas gadā, tas ir svēts Kungam, – šis lauks ir upurēts un tiek par īpašumu priesterim.


text:
tad priesteris lai aprēķina tā vērtību līdz jubilejas gadam un lai tas maksā pilnu vērtību – tad tas ir svēts Kungam.


text:
Taču pirmdzimtos, kas no lopiem kā pirmdzimtie pienākas Kungam, neviens lai nevelta – ne vērsi, ne aunu, jo tie tāpat pienākas Kungam.


text:
Ja lops ir nešķīsts, tad viņš lai to atpērk pēc tava vērtējuma un vēl pieliek tam piekto daļu vērtības, bet, ja tas netiek atpirkts, tad lai to pārdod pēc tava vērtējuma.


text:
Taču neviena velte, ko kāds Kungam velta no visa, kas tam pieder, – vai cilvēku, vai lopu, vai lauku, kas īpašumā, nevar ne pārdot, ne izpirkt – viss, kas veltīts, ir svētumu svētums Kungam.


text:
Desmitā daļa no tā, ko dod zeme – no sēklas, kas zemē, un koku augļiem, ir Kunga, tas ir svēts Kungam!


text:
Un ik desmito daļu no liellopiem un sīklopiem, ikvienu, kas gājis zem rīkstes, – desmito daļu lai svēta Kungam!


text:
Lai neviens neskatās, kas labs, kas slikts, lai neko nemaina, bet, ja samainījis, tad gan tas, gan iemainītais ir svēts – tas nevar tikt izpirkts.”


text:
Kungs sacīja Mozum Sīnaja tuksnesī, Saiešanas teltī, otrā mēneša pirmajā dienā, otrajā gadā, kopš tie bija iznākuši no Ēģiptes zemes:


text:
“Saskaiti visu Israēla dēlu sapulci pēc viņu dzimtām, pēc viņu tēvu namiem, visus viņu vārdus, it visus vīrus


text:
no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visus, kas no Israēla var iet karā, saskaiti visus viņu pulkus – tu un Ārons!


text:
No Jāzepa dēliem, no Efraima cilts Elīšāma, Amīhūda dēls, no Manases cilts Gamliēls, Pedā-Cūra dēls.


text:
Šie ir tie, kurus izvēlējās sapulce, vadoņi no savu tēvu ciltīm, tie stāv pār Israēla dēlu tūkstošiem.


text:
Un otrā mēneša pirmajā dienā viņi sapulcināja visu sapulci un pierakstīja, kas kurā dzimtā un tēvu namā: visus viņu vārdus no divdesmit gadu vecuma un vairāk, it visus!


text:
Un Israēla dēlu pirmdzimtajam Rūbenam visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Un Šimona dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Gāda dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Jūdas dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Jisašhara dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Zebulūna dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Jāzepa dēli, Efraima dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Manases dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Benjāmina dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Dāna dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Ašēra dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Naftālī dēli visās paaudzēs, dzimtās, tēvu namos, visu vārdi pa vienam vien saskaitīti, visi vīri no divdesmit gadu vecuma un vairāk, visi, kas var doties karā, –


text:
Šie ir saskaitītie, kurus skaitīja Mozus, Ārons un Israēla dēlu vadoņi, divpadsmit vīri, katrs no sava tēva nama.


text:
Visu Israēla dēlu skaits viņu tēvu namos – tādu, kam divdesmit gadu un vairāk, kas no Israēla var doties karā, –


text:
Iecel levītus pār liecības Mājokli un pār visiem tā rīkiem, un pār visu, kas tam; lai tie nes Mājokli un visus tā rīkus, lai viņi mīt pie Mājokļa un apkalpo to.


text:
Kad Mājoklis jāpārnes, lai levīti to nojauc, un, kad Mājoklis jānovieto, lai levīti to uzslej. Ja tam tuvojas svešinieks, lai tas tiek nonāvēts!


text:
Bet levīti lai mīt ap liecības Mājokli, ka nenāk dusmas pār Israēla dēlu sapulci, un lai levīti dara, kas liecības Mājoklī darāms.”


text:
“Israēla dēli lai apmetas katrs zem sava karoga, zem savu tēvu namu zīmēm, lai tie apmetas visapkārt iepretim Saiešanas teltij.


text:
Šie lai apmetas austrumos pret saules lēktu – Jūdas nometnes karogs ir viņu pulkos, un Jūdas dēlu vadonis ir Nahšons, Ammīnādāba dēls.


text:
Visi Jūdas nometnē saskaitītie ir simts astoņdesmit seši tūkstoši četri simti savos pulkos – tie lai dodas ceļā pirmie.


text:
Visi Rūbena nometnē saskaitītie ir simts piecdesmit viens tūkstotis četri simti piecdesmit savos pulkos – tie lai dodas ceļā otrie.


text:
Un tad lai ceļā dodas Saiešanas telts. Levītu nometne lai ir pa vidu visām citām nometnēm – kā tie apmetušies, tā lai dodas ceļā, katrs savā vietā, zem saviem karogiem.


text:
Efraima nometnes karogs viņu pulkos lai ir rietumpusē. Efraima dēlu vadonis ir Elīšāma, Amīhūda dēls.


text:
Visi Efraima nometnē saskaitītie ir simts astoņi tūkstoši simts savos pulkos – tie lai dodas ceļā trešie.


text:
Visi Dāna nometnē saskaitītie ir simts piecdesmit septiņi tūkstoši seši simti – viņi lai dodas ceļā pēdējie zem saviem karogiem.”


text:
Šis ir Israēla dēlu skaits viņu tēvu namos – visi, kas nometnē pa pulkiem tika saskaitīti, ir seši simti trīs tūkstoši pieci simti piecdesmit.


text:
Un Israēla dēli darīja visu, ko Kungs Mozum bija pavēlējis – tieši tā viņi apmetās zem saviem karogiem, un tieši tā viņi devās ceļā, ikviens savā dzimtā, ar sava tēva namu.


text:
Bet Nādābs un Abīhū nomira Kunga priekšā, kad tie Sīnaja tuksnesī pienesa Kungam svešu uguni, un bērnu tiem nebija. Kā priesteri kopā ar savu tēvu Āronu turpināja kalpot Elāzārs un Ītāmārs.


text:
Lai tie pilda to, kas noteikts viņam un visai Israēla dēlu sapulcei Saiešanas telts priekšā, – lai tie kalpo Mājoklī!


text:
Lai viņi rīkojas ar visiem Saiešanas telts rīkiem un pilda, kas Israēla dēliem noteikts, – lai kalpo Mājoklī.


text:
Āronu ar viņa dēliem tu iecel, lai tie ievēro, kas priesteriem jāievēro. Ja tur tuvojas svešinieks, tas lai mirst!”


text:
“Es, redzi, es no Israēla dēliem esmu ņēmis levītu dēlus to pirmdzimto vietā, kas Israēlā pirmie no klēpja nākuši. Lai levīti pieder man!


text:
Visi pirmdzimtie pieder man kopš tās dienas, kad es situ visus pirmdzimtos Ēģiptes zemē. Visus Israēla pirmdzimtos es esmu svētījis sev, no cilvēka līdz lopam tie ir mani – es esmu Kungs!”


text:
“Saskaiti Levī dēlus pēc viņu tēvu namiem un viņu dzimtām, saskaiti visus vīrus, kas mēnesi veci un vairāk!”


text:
Saiešanas teltī Gēršona dēlu uzraudzībā ir Mājoklis un telts ar tās pārsegu, un Saiešanas telts durvju priekškars,


text:
pagalma priekškari un pagalma vārtu priekškars, kas ap Mājokli un altāri visapkārt, un tā auklas, un viss, kas ar to darāms.


text:
Un Kehātam – amrāmiešu dzimta un jichāriešu dzimta, un hebroniešu dzimta, un uziēliešu dzimta – šīs ir kehātiešu dzimtas.


text:
Viss viņu vīru skaits, kas mēnesi veci un vairāk, ir astoņi tūkstoši seši simti. To uzraudzībā ir tas, kas darāms svētvietā.


text:
Viņu uzraudzībā ir tas, kas darāms pie šķirsta un galda, un ar gaismekli, un svētvietas rīkiem, ar ko viņi kalpo, un priekškars, un visi darbi pie tā.


text:
Levītu vadoņu vadonis ir Elāzārs, Ārona dēls, priesteris, kas uzrauga tos, kuru pienākums ir svētvietas darbi.


text:
Merārī dēlu uzraudzībā ir Mājokļa balsti un šķērskoki, un stabi, un to pamati, un visi to rīki, viss, kas ar tiem darāms,


text:
Tie, kuri apmetās uz austrumiem no Mājokļa, pret saules lēktu Saiešanas telts priekšā, ir Mozus un Ārons, un viņu dēli. Viņu uzraudzībā ir kalpošana svētvietā – ar visu, kas Israēla dēliem. Svešinieks, kas tur tuvojas, lai mirst.


text:
Visi saskaitītie levīti, ko saskaitīja Mozus un Ārons pēc Kunga pavēles pēc viņu dzimtām, visi vīri, kas mēnesi veci un vairāk, kopā ir divdesmit divi tūkstoši.


text:
Un Kungs sacīja Mozum: “Saskaiti visus Israēla dēlu pirmdzimtos, vīrus, kas mēnesi veci un vairāk, – skaiti tos pēc viņu vārdiem.


text:
Ņem man levītus – es esmu Kungs! – visu Israēla dēlu pirmdzimto vietā, un levītu lopus – visu Israēla dēlu pirmdzimto lopu vietā.”


text:
Un visu pirmdzimto vīru skaits, kas mēnesi veci un vairāk, pēc to vārdiem bija divdesmit divi tūkstoši divi simti septiņdesmit trīs.


text:
“Ņem man levītus visu Israēla dēlu pirmdzimto vietā un levītu lopus – viņu lopu vietā. Lai levīti ir mani – es esmu Kungs!


text:
Šis ir izpirkums par tiem divi simti septiņdesmit trīs Israēla dēlu pirmdzimtajiem, kuru ir vairāk par levītiem, –


text:
No Israēla dēlu pirmdzimtajiem viņš ņēma tūkstoš trīs simti sešdesmit piecus šekeļus sudraba, mērot pēc svētvietas šekeļa,


text:
un Mozus deva izpirkuma sudrabu Āronam un viņa dēliem, kā Kungs bija teicis, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
tos, kas ir trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, visus, kuri var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī darāms.


text:
Kad nometne posīsies ceļā, lai Ārons un viņa dēli iet, noņem aizkārto priekškaru un ar to pārklāj liecības šķirstu.


text:
Pār to lai liek pārklāju no ģērētām ādām, un pa virsu tam klāj purpurzilu drānu un ievieto nesamās kārtis.


text:
Pār upurmaižu galdu lai pārklāj purpurzilu drānu un liek uz tā paplātes, kausus, upurtraukus un lejamā upura krūkas, un lai uz tā maize ir vienmēr.


text:
Tad viņi lai klāj pār to sarkanu audumu, pārklāj to ar pārsegu no ģērētām ādām un pieliek tam nesamās kārtis.


text:
Lai ņem purpurzilu audumu un pārklāj gaismekli, kas dod gaismu, un tā eļļas lukturīšus, tā knaibles un ogļu pannas, un visus eļļas traukus, kas pie tā.


text:
Pār zelta altāri lai pārklāj purpurzilu drānu, pārklāj to ar pārsegu no ģērētām ādām un pieliek tai nesamās kārtis.


text:
Tad lai ņem visus rīkus, kas lietoti kalpošanai svētvietā, un pārklāj tos ar purpurzilu drānu un lai pārklāj ar ģērētu ādu pārsegu un liek uz nestuvēm.


text:
Lai liek uz tā visus kalpošanas rīkus – ogļu pannas, dakšas, liekšķeres un laistāmos traukus, visus altāra rīkus, un lai klāj pār to ģērētu ādu pārsegu un pieliek tai nesamās kārtis.


text:
Kad Ārons un viņa dēli būs pārklājuši svētvietu un visus svētvietas rīkus un nometne dosies ceļā – pēc tam lai nāk Kehāta dēli un nes to, bet lai tie nepieskaras svētumam, ka nemirst, – šis ir Kehāta dēlu pienākums, kad nes Saiešanas telti.


text:
Priestera Elāzāra, Ārona dēla, uzraudzībā ir eļļa gaismeklim, kvēpināmās smaržzāles, pastāvīgā labības dāvana, svaidāmā eļļa, tam jāuzrauga viss Mājoklis – viss, kas tur, svētvietā, ir, un visi tās rīki.”


text:
Šādi dariet tiem, ka viņi paliek dzīvi un nemirst, kad tuvojas svētumu svētumam, – Ārons un viņa dēli lai iet un katram no tiem norāda, kas tam jādara un jānes.


text:
kas trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, – saskaiti tos, visus, kas var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī jādara.


text:
lai tie nes Mājokļa aizkarus un Saiešanas telti, tās pārsegu un ģērēto ādu pārsegu, kas pār to no augšas, un Saiešanas telts durvju priekškaru,


text:
un pagalma priekškarus, un pagalma, kas ap Mājokli un altāri, vārtu priekškarus, un to auklas, un visus rīkus, kas vajadzīgi darbam ar tiem, un lai tie dara visu, kas tur darāms.


text:
Lai geršonieši pēc Ārona un viņa dēlu pavēles dara visu, kas tiem jādara un jānes, – nododiet viņu uzraudzībā visu, kas tiem jānes.


text:
Šis tiem ir jānes – un tas ir viss, kas tiem jādara Saiešanas teltī, – Mājokļa balsti un šķērskoki, to stabi un pamati,


text:
un pagalma stabi visapkārt un to pamati, to mietiņi un virves, un visi rīki visam, kas ar tiem darāms, – norādi rīkus, kuru nešana ir viņu uzraudzībā.


text:
Šis ir Merārī dēlu dzimtu darbs, viss, kas tiem jādara Saiešanas teltī priestera Ītāmāra, Ārona dēla, vadībā.”


text:
kas trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, – visus, kas var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī jādara.


text:
Šis ir kehātiešu skaits – visu, kuri strādāja Saiešanas teltī un kurus Mozus un Ārons pēc Kunga pavēles saskaitīja Mozus vadībā.


text:
kas trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, visi, kuri var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī jādara, –


text:
Šis ir Gēršona dēlu skaits pēc viņu dzimtām – visu, kuri kalpoja Saiešanas teltī un kurus Mozus un Ārons saskaitīja pēc Kunga pavēles.


text:
kas trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, visu, kuri var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī jādara, –


text:
Šie ir tie, kas tika saskaitīti Merārī dēlu dzimtās, kurus Mozus un Ārons saskaitīja pēc Kunga pavēles Mozus vadībā.


text:
Visi levīti, kas tika saskaitīti, kurus saskaitīja Mozus, Ārons un Israēla vadoņi pēc to dzimtām, pēc to tēvu namiem,


text:
kas trīsdesmit gadus veci un vairāk un līdz piecdesmit gadu vecumam, visi, kuri var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī jādara,


text:
Tie tika saskaitīti pēc Kunga pavēles Mozus vadībā – ikviens pēc tā, ko darīja un ko nesa, Mozus tos skaitīja, kā Kungs bija pavēlējis.


text:
“Pavēli Israēla dēliem, lai tie izraida no nometnes visus spitālīgos, ikvienu, kam tek, un ikvienu, kas pieskāries mironim!


text:
Un Israēla dēli tā darīja un izraidīja tos visus ārā no nometnes, – kā Kungs Mozum teica, tā Israēla dēli darīja.


text:
“Saki Israēla dēliem: ja vīrs vai sieva izdara kādu grēku, ar ko cilvēks atkrīt no Kunga, tad tie ir vainīgi!


text:
Tas lai atzīst grēku, ko darījis, un atlīdzina visu savu vainu – vēl piekto daļu lai pieliek klāt un dod tam, kam viņš ko nodarījis.


text:
Bet, ja tam vairs nav neviena, kam vainu atlīdzināt, tad atlīdzība par vainu jādod Kungam – tā tiek priesterim papildus tam aunam, ar ko tiek veikts izlīgums par grēku.


text:
vai ja kāds ar to gulējis, ka noplūst sēkla, un tas viņas vīram palicis noslēpts – ja tas palicis apslēpts, kaut arī viņa kļuvusi nešķīsta un liecinieku nav, un pieķerta viņa nav,


text:
bet vīru pārņem greizsirdības gars un viņš ir greizsirdīgs uz savu sievu, kas sevi ir padarījusi nešķīstu, vai ja viņu pārņem greizsirdības gars un viņš ir greizsirdīgs uz savu sievu, bet viņa nav sevi padarījusi nešķīstu –,


text:
tad tas vīrs lai ved savu sievu pie priestera un pienes par viņu upuri, desmito daļu ēfas kviešu miltu. Eļļu pār tiem lai nelej un vīraku pār tiem lai neliek, jo tā ir labības dāvana par greizsirdību, tā ir labības dāvana piemiņai, kas atgādina vainu.


text:
Tad priesteris lai nostāda sievu Kunga priekšā, atsedz sievas galvu un liek tai rokās piemiņas labības dāvanu – tā ir labības dāvana par greizsirdību, un priesterim rokā lai ir rūgtais ūdens, kas nes nolādējumu.


text:
Lai priesteris viņu nozvērina un saka sievai: ja neviens nav gulējis ar tevi un ja tu neesi nešķīsti krāpusi savu vīru, tad šis rūgtais ūdens, kas nes nolādējumu, nenodarīs tev nekādu ļaunumu.


text:
Bet, ja tā ir krāpusi savu vīru, ja ir sevi padarījusi nešķīstu un kāds cits, nevis tās vīrs, ir gulējis ar viņu,


text:
tad lai priesteris uzliek sievai nolādējuma zvērestu un lai priesteris saka sievai: lai Kungs padara tevi tavā tautā par lāstu un nolādējuma zvērestu – tad Kungs liks, lai tavi gurni izkalst un tavs vēders uztūkst!


text:
Lai ūdens, kas nes nolādējumu, ieplūst tavās iekšās un uzpūš tavu vēderu un izkaltē tavus gurnus! Un sieva lai saka: tiešām, tiešām!


text:
Tad lai viņš dod sievai dzert rūgto ūdeni, kas nes nolādējumu, – lai viņa norij ūdeni, kas nolād uz rūgtām sāpēm.


text:
Tad lai priesteris paņem no sievas labības dāvanu par greizsirdību un šūpo labības dāvanu Kunga priekšā, un pienes to pie altāra.


text:
Lai priesteris ņem sauju no labības dāvanas par piemiņas daļu un kvēpina to uz altāra, pēc tam lai viņš dod sievai dzert ūdeni.


text:
Kad viņš tai būs devis dzert ūdeni, tad notiks tā – ja viņa būs sevi darījusi nešķīstu un krāpusi savu vīru, tad nolādējuma ūdens darīs viņai rūgtas sāpes, viņas vēders uztūks un viņas gurni izkaltīs, un tā sieva kļūs savā tautā par lāstu.


text:
Bet, ja tā sieva nebūs sevi padarījusi nešķīstu un būs šķīsta, tad nekāda ļaunuma tai nebūs un tai vēl būs bērni.


text:
vai ja vīru pārņēmis greizsirdības gars un viņš ir greizsirdīgs uz savu sievu, tad lai viņš nostāda sievu Kunga priekšā un priesteris dara viņai visu, kas šajā likumā.


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem: gan vīrs, gan sieva, kas dod nazīrieša solījumu, lai nošķirtu sevi Kungam,


text:
lai atturas no vīna un skurba dzēriena, lai nedzer ne vīna, ne skurba dzēriena etiķi, lai vispār nedzer vīnogu sulu, lai neēd ne svaigas, ne žāvētas vīnogas.


text:
Visu nošķirtības zvēresta laiku lai skuveklis nenāk pār viņa galvu – iekams paiet laiks, kurā viņš nošķirts Kungam, – viņš lai ir svēts, lai ļauj uz savas galvas kuplot cirtām.


text:
pat ne savam tēvam, ne savai mātei, ne savam brālim, ne savai māsai, ka nepaliek nešķīsts, tiem mirstot, jo viņam uz galvas ir nošķirtības zīme Dievam.


text:
Ja viņam blakus piepeši kāds nomirst un viņš apgāna savu nazīrieša galvu, tad viņš lai noskuj savu galvu savā šķīstīšanās dienā, lai noskuj to septītajā dienā.


text:
Astotajā dienā lai viņš pienes divas dūjas vai divus balodēnus priesterim pie Saiešanas telts durvīm.


text:
Vienu priesteris lai upurē par grēku upuri, bet otru – par sadedzināmo upuri un veic izlīgumu par viņa grēku, ar ko viņš grēkojis, pieskardamies mironim, tad viņš lai atkal svēta savu galvu tajā pašā dienā.


text:
Lai viņš svētī Kungam savu nošķirtības laiku un upurē gadu vecu jēru par vainas upuri, bet iepriekšējais laiks neskaitās, jo viņa nošķirtība tika apgānīta.


text:
Šis ir likums par nazīrieti. Tajā dienā, kad paiet viņa nošķirtības laiks, lai viņu ved pie Saiešanas telts durvīm.


text:
Lai viņš pienes Kungam savu upuri – vienu gadu vecu jēru bez vainas sadedzināmajam upurim un vienu gadu vecu aitiņu bez vainas grēku upurim, un vienu aunu bez vainas miera upurim,


text:
un grozu neraudzētas maizes no labākajiem miltiem, cepumus, kas iejauti eļļā, un neraudzētus plānos cepumus, kas svaidīti ar eļļu, un labības dāvanu, un lejamo upuri.


text:
Aunu lai upurē par miera upuri Kungam kopā ar neraudzētās maizes grozu, un priesteris lai pienes arī labības dāvanu un lejamo upuri.


text:
Saiešanas telts durvīs nazīrietis lai noskuj savu svētīto galvu, lai ņem savas svētītās galvas matus un iemet ugunī, kas zem miera upura.


text:
Tad priesteris lai ņem vārīto auna plecu un vienu neraudzētas maizes cepumu no groza, un vienu neraudzēto plāno cepumu un dod nazīrietim, kad viņš noskuvis savas nošķirtības matus.


text:
Lai priesteris tos šūpo par līgojamo upuri Kunga priekšā – tas ir svētums, kas tiek priesterim kopā ar līgojamā upura krūts gabalu un cilājamā upura cisku. Pēc tam nazīrietis var dzert vīnu.”


text:
Šis ir likums par nazīrieti, kurš devis zvērestu, par viņa upuri Kungam, par to, kas ir viņa nošķirtība. Arī par to, ko viņš var darīt, kam sniedzas viņa rocība – saskaņā ar zvērestu, ko viņš devis, lai viņš to dara pēc likuma par nazīriešiem.


text:
Tajā dienā, kad Mozus beidza celt Mājokli, viņš svaidīja un iesvētīja to un visus tā rīkus, altāri un visus tā rīkus – svaidīja tos un iesvētīja.


text:
Un upurēja arī Israēla vadoņi, galvenie savu tēvu namos, – tie bija cilšu vadoņi, kas vadīja saskaitītos.


text:
Viņi pienesa savu upurvelti Kungam – sešus segtus ratus un divpadsmit vēršus – vienus ratus no ik diviem vadoņiem un vienu vērsi no katra. To viņi pienesa Mājokļa priekšā.


text:
“Ņem tos no viņiem, lai ar tiem dara Saiešanas telts darbus, un dod tos levītiem – katram pēc paredzētā darba!”


text:
Četrus ratus un astoņus vēršus viņš deva Merārī dēliem viņu darbam priestera Ītāmāra, Ārona dēla, vadībā.


text:
Un vadoņi pienesa altāra iesvētīšanas upuri dienā, kad tas tika svaidīts; savu upurvelti vadoņi pienesa altāra priekšā.


text:
Viņa upuris – viena sudraba paplāte, kas svēra simts trīsdesmit šekeļus, viens sudraba laistāmais trauks, kas svēra septiņdesmit šekeļus pēc svētvietas šekeļa, – tie abi bija pilni ar labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, tā bija labības dāvana.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci gadu veci jēri. Šis bija Nahšona, Ammīnādāba dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci gadu veci jēri. Šis bija Netanēla, Cuāra dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Elīāba, Hēlona dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Elīcūra, Šedeūra dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Šelūmiēla, Cūrī-Šadaja dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Eljāsāfa, Deuēla dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Elīšāmas, Amīhūda dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Gamliēla, Pedā-Cūra dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Abīdāna, Gidonī dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Ahīezera, Ammīšadaja dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Pagiēla, Ohrāna dēla, upuris.


text:
Miera upurim – divi vērši, pieci auni, pieci āži un pieci jēri, gadu veci. Šis bija Ahīras, Ēnāna dēla, upuris.


text:
Šāds bija altāra iesvētīšanas upuris tajā dienā, kad to iesvaidīja Israēla vadoņi – divpadsmit sudraba paplātes, divpadsmit sudraba laistāmie trauki, divpadsmit zelta kausi.


text:
Simts trīsdesmit šekeļus sudraba svēra katra paplāte un septiņdesmit šekeļus ik laistāmais trauks – visi sudraba trauki kopā svēra divi tūkstoši četri simti šekeļus pēc svētvietas šekeļa.


text:
Divpadsmit zelta kausi, pilni ar kvēpināmām smaržzālēm, desmit šekeļus svēra ik kauss, pēc svētvietas šekeļa, visi zelta kausi kopā svēra simts divdesmit šekeļus.


text:
Visi lopi sadedzināmajam upurim – divpadsmit vērsēni, divpadsmit auni, divpadsmit jēri, gadu veci, un labības dāvanas, un divpadsmit āži grēku upurim.


text:
Un visi lopi miera upurim – divdesmit četri vērši, sešdesmit auni, sešdesmit āži, sešdesmit jēri, gadu veci, – tāds bija altāra iesvētīšanas upuris pēc tam, kad tas tika iesvaidīts.


text:
Kad Mozus gāja Saiešanas teltī, lai runātu ar Kungu, tas dzirdēja balsi, kas runāja uz to no pārsega, kas pār liecības šķirstu starp abiem ķerubiem, un viņš runāja ar to.


text:
“Runā uz Āronu un saki viņam: kad tu degsi eļļas lukturīšus gaismeklī, lai tur deg septiņi lukturīši!”


text:
Gaismeklis bija darināts šādi – zeltā kalts līdz pat žuburam, līdz pat kausiņiem, darināts pēc parauga, ko Kungs parādīja Mozum, – tieši tā viņš bija darinājis gaismekli.


text:
Šķīstī viņus šādi – slaki pār tiem ūdeni, kas noņem grēku, un lai tiem tiek noskūta visa miesa, lai tie mazgā savas drānas un šķīstās.


text:
Tad lai ņem vērsēnu un labības dāvanu – labākos miltus, kas iejauti eļļā, un otru vērsēnu ņem grēku upurim.


text:
Pēc tam levīti lai liek rokas vēršiem uz galvas un vienu upurē par grēku upuri un otru par sadedzināmo upuri Kungam, lai veiktu izlīgumu par levītu grēku.


text:
Pēc tam kad tu viņus būsi šķīstījis un šūpojis par līgojamo upuri, lai levīti iet kalpot Saiešanas teltī.


text:
Jo viņi ir tie, kas man no Israēla dēliem ir dotin atdoti visu to vietā, kuri Israēlā pirmie no klēpja nākuši kā pirmdzimtie, – es viņus esmu paņēmis sev!


text:
Man pieder visi Israēla pirmdzimtie, gan cilvēka, gan lopa, kopš tās dienas, kad es situ visus pirmdzimtos Ēģiptes zemē, es viņus esmu svētījis sev!


text:
No visiem Israēla dēliem levītus es esmu atdevis par dāvanu Āronam un viņa dēliem, lai tie Saiešanas teltī dara visu, kas vajadzīgs Israēla dēlu kalpošanai, un lai veic izlīgumu par Israēla dēlu grēku – ka Israēla dēlus neķer sērga, kad tie tuvojas svētumam.”


text:
Mozus, Ārons un visa Israēla dēlu sapulce darīja levītiem visu, ko Kungs Mozum par levītiem bija pavēlējis, – tā Israēla dēli tiem darīja!


text:
Levīti šķīstījās no grēkiem, mazgāja savas drānas, un Ārons šūpoja viņus par līgojamo upuri Kungam, Ārons veica izlīgumu par viņu grēku, lai viņus šķīstītu.


text:
Pēc tam levīti gāja darīt savu darbu Saiešanas teltī Ārona un viņa dēlu vadībā; kā Kungs Mozum par levītiem bija pavēlējis, tā viņi darīja!


text:
“Tas ir par levītiem – par tiem, kam divdesmit pieci gadi un vairāk, kuri var doties kalpot un darīt to, kas tiem Saiešanas teltī darāms,


text:
vien piepalīdz saviem brāļiem Saiešanas teltī, uzraudzīdami, kas uzraugāms, bet lai nekalpo, – tā nosaki levītiem viņu pienākumus.”


text:
Sviniet tos šī mēneša četrpadsmitajā dienā mijkrēslī, norādītajā laikā, pēc visiem likumiem un tiesām!”


text:
Un tie svinēja Pashas svētkus pirmā mēneša četrpadsmitajā dienā mijkrēslī, Sīnaja tuksnesī – Israēla dēli darīja visu, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Bet daži, kas bija pieskārušies mironim un kļuvuši nešķīsti, nevarēja todien svinēt Pashas svētkus, un tie tūlīt devās pie Mozus un Ārona.


text:
Tie viņiem teica: “Mēs esam nešķīsti, jo pieskārāmies mironim. Kāpēc no visiem Israēla dēliem tieši mums neļauj pienest Kunga upuri norādītajā laikā?”


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki: ja kāds kļuvis nešķīsts, pieskardamies mironim, vai arī ja kāds no jums vai jūsu pēcnācējiem devies tālā ceļā, tas lai svin Kungam Pashas svētkus


text:
Neko lai neatstāj līdz rītam un kaulus lai upurim nelauž, lai dara pēc visiem Pashas svētku likumiem!


text:
Bet, ja kāds ir šķīsts un nav ceļā, taču nevēlas svinēt Pashas svētkus, tas lai tiek nošķirts no savas tautas, jo viņš nav norādītajā laikā pienesis Kunga upuri; tas nes savu grēku!


text:
Ja pie jums mīt svešinieks un svin Kungam Pashas svētkus, tad lai viņš svin tos pēc Pashas svētku likuma un tiesas, – lai jums viens likums gan svešiniekam, gan tam, kas dzimis pašu zemē!”


text:
Tajā dienā, kad tika uzsliets Mājoklis, mākonis apklāja Mājokli, Liecības telti, un no vakara līdz rītam tas palika pār Mājokli uguns izskatā.


text:
Kad mākonis pacēlās no telts, tad Israēla dēli devās ceļā, un tajā vietā, kur mākonis apstājās, tur apmetās arī Israēla dēli.


text:
Pēc Kunga pavēles Israēla dēli devās ceļā, un pēc Kunga pavēles tie apstājās – visu laiku, kamēr pār Mājokli dusēja mākonis, tie dzīvoja nometnē.


text:
Kad mākonis bija pār Mājokli ilgi, daudz dienu, tad Israēla dēli ievēroja Kunga gribu un nedevās ceļā.


text:
Reizēm mākonis bija pār Mājokli dažas dienas; pēc Kunga pavēles viņi apstājās, un pēc Kunga pavēles viņi devās ceļā.


text:
Reizēm mākonis palika no vakara līdz rītam – kad no rīta mākonis pacēlās, tad viņi devās ceļā; vai diena vai nakts – ja mākonis pacēlās, viņi devās ceļā.


text:
Ja divas dienas, mēnesi vai daudzas dienas mākonis palika pār Mājokli un mita tur, tad arī Israēla dēli dzīvoja nometnē un nedevās ceļā, bet, kad tas pacēlās, tie devās ceļā.


text:
Pēc Kunga pavēles viņi apstājās, un pēc Kunga pavēles viņi devās ceļā – ievēroja Kunga gribu Mozus vadībā, kā Kungs bija licis.


text:
Kad jūs pūtīsiet trauksmi otrreiz, lai dodas ceļā tās nometnes, kas apmetušās dienvidos, – lai pūš trauksmi, kad dodas ceļā.


text:
Kad jūs savā zemē ejat karā pret ienaidnieku, kas jūs apspiež, tad celiet trauksmi ar taurēm, lai jūsu Kungs Dievs jūs atceras un jūs tiekat glābti no saviem ienaidniekiem.


text:
Arī savās prieka dienās un savos svētkos, un mēnešu sākumā pūtiet taures pār saviem sadedzināmajiem upuriem un miera upuriem, lai jūsu Dievs jūs atceras, – es esmu Kungs, jūsu Dievs.”


text:
Pirmais ceļā devās Jūdas dēlu nometnes karogs un viņu vienības – viņu pulku vadīja Nahšons, Ammīnādāba dēls.


text:
Pēc tam ceļā devās Rūbena nometnes karogs un viņu vienības – viņu pulku vadīja Elīcūrs, Šedeūra dēls.


text:
Tad ceļā devās Efraima dēlu nometnes karogs un viņu vienības – viņu pulku vadīja Elīšāma, Amīhūda dēls.


text:
Tad, sargādams visu nometni, ceļā devās Dāna dēlu nometnes karogs un viņu vienības – viņu pulku vadīja Ahīezers, Ammīšadaja dēls.


text:
Un Mozus teica savam sievastēvam midjānietim Hobābam, Reuēla dēlam: “Mēs dodamies ceļā uz vietu, par kuru Kungs ir teicis: to es jums došu! – Nāc kopā ar mums, un mēs būsim labi pret tevi, jo Kungs Israēlam ir solījis labu!”


text:
Bet viņš teica: “Nepamet taču mūs, tu zini, ka mums būs jāapmetas tuksnesī, un tu mums būtu kā acis!


text:
Tad viņi nogāja trīs dienu gājumu no Kunga kalna, un Kunga derības šķirsts gāja tiem pa priekšu trīs dienu gājumā, lai atrastu tiem mierīgu vietu.


text:
Un, kad šķirsts devās ceļā, Mozus teica: “Celies, Kungs, padzen savus ienaidniekus, tie, kas nīst tevi, lai bēg no tevis!”


text:
Bet, tiklīdz tauta sāka nelāgi vaimanāt, lai Kungs to dzirdētu, Kungs to izdzirdēja – tad iedegās viņa dusmas, Kunga uguns uzliesmoja starp tiem un sāka rīt nometni no viena stūra.


text:
Un salašņas, kas tur bija, sāka visu ko kārot, un Israēla dēli atkal sāka gausties un teica: “Kas mūs paēdinās ar gaļu?


text:
Ļaudis klaiņoja apkārt, vāca to un mala dzirnavās vai sagrūda piestā, vārīja podos vai gatavoja no tās cepumus, un to garša bija kā eļļas cepumiem.


text:
Un Mozus dzirdēja, ka tautā raud ik ģimene, katrs pie savas telts durvīm, – tad Kunga dusmas iedegās jo stipri, un Mozus bija sarūgtināts.


text:
Mozus teica Kungam: “Kāpēc tu esi bijis ļauns pret savu kalpu, kāpēc es neesmu guvis tavu vēlību? Tu man esi uzlicis visu šīs tautas nastu!


text:
Vai es visus šos ļaudis esmu ieņēmis, vai es tos dzemdēju, ka tu saki, lai nesu tos pie savas krūts, kā zīdītāja nes zīdaini, – uz zemi, kuru tu esi zvērējis viņu tēviem?!


text:
Un Kungs teica Mozum: “Sapulcini man septiņdesmit vīrus no Israēla vecajiem, par kuriem tu zini, ka tie ir tautas vecajie un tās uzraugi, un ved viņus uz Saiešanas telti un nostājies tur kopā ar tiem!


text:
Es nolaidīšos un runāšu tur ar tevi, un es ņemšu no Gara, kas ir pār tevi, un došu viņiem, un tie nesīs šīs tautas nastu kopā ar tevi, tev vairs nebūs tā jānes vienam.


text:
Tautai tu saki: svētieties rītdienai, un jūs ēdīsiet gaļu, jo jūs raudājāt, Kungam dzirdot: kas mums dos ēst gaļu? Ēģiptē mums bija labi, – un Kungs jums dos ēst gaļu!


text:
Nevis vienu dienu jūs ēdīsiet un ne divas dienas, un ne piecas dienas, un ne desmit dienas, un ne divdesmit dienas,


text:
bet gan veselu mēnesi, kamēr tā jums nāks pa degunu ārā un liksies pretīga, – tāpēc ka jūs atmetāt Kungu, kas bija ar jums, un raudājāt viņa priekšā, sacīdami: kāpēc mēs aizgājām no Ēģiptes?!”


text:
Un Mozus teica: “Seši simti tūkstošu ir kājnieku vien, pie kā es esmu, un tu saki: es viņiem došu gaļu, un viņi ēdīs veselu mēnesi! –


text:
Vai viņiem tiks kautas avis un vērši, lai pietiktu, vai viņiem tiks nozvejotas visas jūras zivis, lai pietiktu?”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Vai Kunga roka īsāka kļuvusi? Tagad tu redzēsi, vai mani vārdi ir patiesi vai ne!”


text:
Un Mozus iznāca ārā un stāstīja tautai, ko Kungs bija teicis, un viņš sapulcināja vīrus no tautas vecajiem un nostādīja viņus visapkārt teltij.


text:
Kungs nolaidās mākonī un runāja ar viņu, un viņš ņēma Garu, kas bija pār Mozu, un deva to septiņdesmit vīriem, vecajiem, un, kad tiem tika gars, tie sāka pravietot un vairs nemitējās.


text:
Bet divi vīri bija palikuši nometnē, vienu sauca Eldāds un otru – Mēdāds, un arī tiem tika gars, tie bija to septiņdesmit skaitā, bet uz telti nebija gājuši, un viņi pravietoja nometnē.


text:
Bet Mozus viņam teica: “Vai tikai tu neesi greizsirdīgs? Lai visa Kunga tauta kļūst par praviešiem, ja Kungs tiem dod savu Garu!”


text:
Tad pūta Kunga vējš, atnesa no jūras puses paipalas un nometa tās ap nometni, dienas gājumā vienā pusē un dienas gājumā otrā pusē, visapkārt nometnei, aptuveni divus elkoņus biezā kārtā virs zemes.


text:
Un tauta gāja visu dienu un nakti un visu nākamo dienu un vāca paipalas. Tas, kurš savāca vismazāk, bija savācis desmit omerus. Viņi izklāja tās klājienā visapkārt nometnei.


text:
Gaļa vēl nebija apēsta un bija tiem starp zobiem, kad iedegās Kunga dusmas uz tautu, un Kungs sita tautu ar jo smagu sodību.


text:
Mirjāma un Ārons sāka runāt pret Mozu sievas kūšietes dēļ, ko viņš bija ņēmis, – jo viņš bija apņēmis par sievu kūšieti!


text:
Viņi teica: “Vai tad Kungs ir runājis tikai ar Mozu, vai tad viņš nav runājis arī ar mums?!” Un Kungs to dzirdēja.


text:
Tad Kungs piepeši teica Mozum, Āronam un Mirjāmai: “Nāciet jūs trīs uz Saiešanas telti!” – un visi trīs gāja tur.


text:
Kungs nolaidās mākoņu stabā, nostājās telts durvīs un sauca Āronu un Mirjāmu, un tie abi panācās uz priekšu.


text:
Un viņš teica: “Klausieties nu, ko es saku! Ja kāds no jums būtu pravietis, es, Kungs, viņam atklātos redzējumā, sapnī ar viņu es runātu!


text:
Es ar viņu runāju pats, parādos viņam skaidri, ne mīklās! Viņš Kunga veidolu skata! Kā gan jūs nebīstaties runāt pret manu kalpu Mozu?!”


text:
Kad no telts pacēlās mākonis, Mirjāma kļuva spitālīga kā sniegs, Ārons pagriezās pret Mirjāmu, un redzi – viņa bija spitālīga!


text:
Un Kungs teica Mozum: “Ja viņas tēvs tai būtu iespļāvis sejā, vai tā nebūtu apkaunota septiņas dienas? Lai to ieslēdz uz septiņām dienām ārpus nometnes, un pēc tam viņa var nākt atpakaļ.”


text:
Mirjāmu ieslēdza uz septiņām dienām ārpus nometnes, un tauta nedevās ceļā, kamēr Mirjāma nebija atpakaļ.


text:
“Sūti vīrus izlūkot Kanaāna zemi, ko es dodu Israēla dēliem, – sūti pa vienam vīram no katras tēvu cilts, ikviens no tiem ir vadonis!”


text:
Un pēc Kunga pavēles Mozus tos sūtīja no Pārānas tuksneša – visi tie vīri bija Israēla dēlu vadītāji.


text:
tad apskatiet to zemi, kāda tā ir un kādi ļaudis tur dzīvo – stipri vai vāji – un vai to ir maz vai daudz,


text:
vai zeme, kur tie mīt, ir laba vai slikta, un kādas ir pilsētas, kur tie mīt, vai tās ir tikai nometnes, vai tām ir arī nocietinājumi?


text:
Un vai tā zeme ir lekna vai liesa, vai tur ir koki vai nav? Saņemieties, atnesiet kādus no tās zemes augļiem!” Bet tas bija pirmo vīnogu laiks.


text:
Viņi uzkāpa Negebā un nonāca Hebronā, un tur bija Ahīmans, Šēšajs un Talmajs, Anāka pēcnācēji; Hebrona bija uzcelta septiņus gadus pirms Coanas Ēģiptē.


text:
Tad viņi nonāca Eškolas ielejā, tur viņi nocirta vienu zaru ar vīnogu ķekaru un to, iekārtu nesamajās kārtīs, nesa starp divi vīriem, tāpat arī granātābolus un vīģes.


text:
Viņi atnāca pie Mozus, Ārona un visas Israēla dēlu sapulces uz Pārānas tuksnesi pie Kādēšas un stāstīja tiem un visai sapulcei, un rādīja tās zemes augļus.


text:
Viņi tam izstāstīja: “Mēs aizgājām uz zemi, kurp tu mūs sūtīji, – tur plūst piens un medus, un tā ir auglīga!


text:
Taču tauta, kas mīt tanī zemē, ir stipra, un pilsētas ir nocietinātas un jo lielas, un arī Anāka pēcnācējus mēs tur redzējām!


text:
Negeba zemē mīt amālēkieši, bet hetieši, jebūsieši un amorieši mīt kalnienē, un kanaānieši mīt pie jūras un gar Jardānu!”


text:
Bet Kālebs apklusināja ļaudis, kas bija pie Mozus, un teica: “Iesim tik un tos iekarosim, mēs taču varam tos pievārēt!”


text:
Bet vīri, kas bija gājuši kopā ar viņu, teica: “Mēs nevaram doties pret tām tautām – tie ir stiprāki par mums!”


text:
Un tie, kas bija gājuši izlūkot, stāstīja Israēla dēliem melus par to zemi: “Tā zeme, kurai mēs gājām cauri, lai to izlūkotu, ir zeme, kas aprij savus iemītniekus, un visi ļaudis, ko mēs tur redzējām, ir diženi vīri!


text:
Tur mēs redzējām milžus, Anāka dēlus no milžu dzimuma, – mums likās, ka mēs esam sienāži, un tādi mēs likāmies arī viņiem!”


text:
Visi Israēla dēli kurnēja pret Mozu un Āronu, visa sapulce viņiem teica: “Kaut mēs būtu miruši Ēģiptes zemē, kaut mēs būtu miruši šajā tuksnesī!


text:
Kādēļ Kungs ved mūs uz zemi, kur mums būs jākrīt no zobena?! Mūsu sievas un mazuļi kļūs par laupījumu! Vai mums nebūtu labāk atgriezties Ēģiptē?”


text:
Un Jozua, Nūna dēls, un Kālebs, Jefunnes dēls, kas arī bija devušies izlūkot to zemi, saplēsa savas drānas.


text:
Viņi teica visai Israēla dēlu sapulcei: “Tā zeme, kurai mēs gājām cauri, lai to izlūkotu, – tā zeme ir ļoti, ļoti laba!


text:
Ja mēs būsim Kungam tīkami, viņš aizvedīs mūs uz to zemi un dos to mums – zemi, kur piens un medus plūst!


text:
Taču pret Kungu jūs nedumpojiet, nebīstieties no tās zemes ļaudīm, mēs ēdīsim tos kā maizi, viņu ēna ir prom, bet ar mums ir Kungs! Nebīstieties no viņiem!”


text:
Bet visa sapulce teica: “Nomētājiet viņus akmeņiem!” Un tad Saiešanas teltī visiem Israēla dēliem parādījās Kunga godība.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Cik ilgi šī tauta mani nievās, cik ilgi viņi man neticēs – par spīti visām tām zīmēm, ko es viņiem esmu darījis?!


text:
Es viņus sitīšu ar mēri un atteikšos no viņiem, bet tevi es darīšu par lielāku un varenāku tautu nekā viņi!”


text:
un viņi teiks šīs zemes iemītniekiem, ka zina, ka tu, Kungs, esi šīs tautas vidū, ka aci pret aci tu tiki skatīts, ak, Kungs, un pār viņiem stāvēja tavs mākonis, un mākoņu stabā tu gāji tiem pa priekšu dienā un uguns stabā naktī, –


text:
bet, ja tu nonāvēsi šo tautu visus kā vienu, tad citas tautas, kas par tavu slavu ir dzirdējušas, teiks:


text:
Kungs nevarēja šo tautu aizvest uz zemi, par kuru tiem bija zvērējis, un nonāvēja viņus visus tuksnesī!


text:
Kungs ir lēns dusmās un dāsns žēlastībā, tāds, kas piedod vainu, bet pārkāpumu nesodītu neatstāj un piemeklē tēvu vainas pie bērniem līdz trešajai un ceturtajai paaudzei!


text:
Piedod jel šīs tautas vainu savā lielajā žēlastībā, kā tu līdz šim esi piedevis šai tautai – no Ēģiptes līdz pat šejienei!”


text:
Visi vīri, kas redzēja manu godību un manas zīmes, ko es darīju Ēģiptē un tuksnesī, un pārbaudīja tās desmit reižu un tomēr neklausīja mani, –


text:
Bet mans kalps Kālebs gan, jo viņam bija cits gars un viņš vienmēr man sekoja. Viņu es aizvedīšu uz zemi, kurp viņš gāja, un viņa pēcnācēji to iemantos!


text:
“Cik ilgi šī ļauno sapulce kurnēs pret mani?! Es esmu dzirdējis, kā Israēla dēli kurnēt kurn pret mani!


text:
Šajā tuksnesī kritīs jūsu augumi, visi, kas no jums tika saskaitīti, visi, kam divdesmit gadi un vairāk, kas pret mani kurnējuši!


text:
Jūs nenonāksiet tajā zemē, par kuru es zvērēdams pacēlu savu roku, lai jums ļautu tur dzīvot, – vien Kālebs, Jefunnes dēls, un Jozua, Nūna dēls.


text:
Un jūsu mazuļi, par kuriem jūs teicāt: tie kļūs par laupījumu, – tos es turp aizvedīšu, un tie iepazīs zemi, no kuras jūs atteicāties.


text:
Jūsu dēli būs gani tuksnesī četrdesmit gadus, tie saņems sodu par jūsu maucību, līdz jūsu līķi būs pazuduši tuksnesī!


text:
Pēc to dienu skaita, kurās jūs izlūkojāt zemi, – četrdesmit dienas, jūs nesīsiet savu vainu – gadu par dienu, gadu par dienu! Tad jūs zināsiet, kā tas ir – būt naidā ar mani!


text:
Es, Kungs, saku, ka tā darīšu visai šai ļauno sapulcei, kas šajā tuksnesī ir sapulcējusies pret mani, – tie iznīks un nomirs šeit!”


text:
Bet vīri, kurus Mozus bija sūtījis izlūkot to zemi un kuri atgriezušies bija musinājuši pret viņu visu sapulci, stāstīdami melus par to zemi, –


text:
No tiem vīriem, kas bija gājuši izlūkot zemi, dzīvi palika Jozua, Nūna dēls, un Kālebs, Jefunnes dēls.


text:
Tie cēlās agri no rīta un devās augšup kalnienē, sacīdami: “Redzi, mēs – mēs iesim uz to vietu, par ko Kungs teica, jo mēs esam grēkojuši!”


text:
jo amālēkieši un kanaānieši jau ir tur jums priekšā, un jūs kritīsiet no zobena, jo esat atkrituši no Kunga! Kungs nebūs ar jums!”


text:
Tomēr tie iedrošinājās kāpt augšā kalnos, bet ne Kunga derības šķirsts, ne Mozus nedevās projām no nometnes.


text:
tad pienesiet Kungam dedzināmo upuri, arī sadedzināmo upuri vai kaujamo upuri, pildot solījumu, vai upuri par svētkiem, vai labprātīgo upuri, upurējiet liellopus vai sīklopus par tīkamu smaržu Kungam,


text:
un lai tas, kurš upurē, pienes savu upuri Kungam – labības dāvanu no labākajiem miltiem, desmito daļu ēfas, kas iejauti ceturtdaļā hīna eļļas.


text:
Un vīnu lejamajam upurim – ceturtdaļu hīna vīna lai lej pār sadedzināmo upuri vai kaujamo upuri katram jēram.


text:
Līdz ar aunu lai dod labības dāvanu no labākajiem miltiem – divas desmitdaļas ēfas, iejautus trešdaļā hīna eļļas.


text:
Kad par sadedzināmo upuri vai kaujamo upuri upurē vērsēnu, lai pildītu solījumu vai pienestu miera upuri Kungam,


text:
tad pēc vērsēna lai pienes labības dāvanu – trīs desmitdaļas labāko miltu, iejautus pusē hīna eļļas.


text:
Ja pie jums ir apmeties svešinieks vai kāds ir pie jums jau paaudzēs un grib pienest dedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam, tas lai dara tāpat kā jūs.


text:
Sapulcei lai ir viens likums – jums un svešiniekam, kas mīt pie jums, – mūžīgs likums uz jūsu paaudzēm. Gan jūs, gan svešinieki esat Kunga priekšā –


text:
visu, ko Kungs caur Mozu pavēlējis kopš dienas, kad Kungs pavēlēja, un uz priekšu jūsu paaudzēs, tad –


text:
ja tas noticis neapzināti un sapulce to nav zinājusi, tad lai visa sapulce pienes vienu vērsēnu par sadedzināmo upuri, par tīkamu smaržu Kungam, un līdz ar viņu labības dāvanu un lejamo upuri, kā pavēlēts, un vienu āzi grēku upurim.


text:
Priesteris lai veic izlīgumu par visas Israēla sapulces grēku, un tiem tiks piedots, jo tas bija neapzināts grēks, un par to viņi pienesa dedzināmo upuri Kungam un grēku upuri Kungam par savu kļūdu.


text:
Tad tiks piedots visai Israēla dēlu sapulcei un svešiniekiem, kas mīt pie tiem, jo visa tauta bija neapzināti grēkojusi.


text:
Priesteris lai veic izlīgumu par tā cilvēka grēku, kas neapzināti apgrēkojies Kunga priekšā, – lai veic izlīgumu par viņa grēku, un viņam tiks piedots.


text:
Tam, kas dzimis starp Israēla dēliem, un tam, kas svešinieks, bet mīt pie jums, – ja kāds neapzināti grēkojis, tiem visiem viens likums.


text:
Bet tas, kas to darījis apzināti – gan savējais, gan svešinieks –, tas ir zaimojis Kungu un lai tiek nošķirts no savas tautas,


text:
jo tāds ir nievājis Kunga vārdu un pārkāpis viņa bauslību, – lai šķirtin nošķir tādu, tas ir vainīgs.”


text:
Tad Kungs sacīja Mozum: “Mirtin lai mirst šis vīrs, lai visa sapulce viņu nomētā akmeņiem ārpus nometnes!”


text:
Visa sapulce izveda viņu ārpus nometnes un nomētāja akmeņiem, un viņš mira, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
“Runā uz Israēla dēliem un saki tiem, lai paaudzēs tie taisa pušķus uz savu drānu malām, uz katra stūra lai liek pa pušķim no purpurzilas auklas.


text:
Lai jums ir pušķi – jūs tos redzēsiet un atcerēsities visus Kunga baušļus, tad jūs tos pildīsiet un nevērsīsieties turp, kurp jūsu sirdis un acis ved jūs maukot.


text:
Es esmu Kungs, jūsu Dievs, kas jūs izveda no Ēģiptes zemes, lai būtu jums par Dievu, – es esmu Kungs, jūsu Dievs!”


text:
Tad cēlās Korahs, Jichāra dēls, Kehāta dēls, Levī dēls un Rūbena dēli – Dātāns un Abīrāms, Elīāba dēli, un Ons, Peleta dēls, tie cēlās pret Mozu kopā ar vīriem no Israēla dēliem – divi simti piecdesmit sapulces ievēlētiem vadoņiem, vīriem ar vārdu!


text:
Tie sadevās kopā pret Mozu un Āronu un teica tiem: “Gana jums! Svēta ir visa sapulce, jo tajā ir Kungs! Kādēļ jūs sakāt, ka esat lielāki par Kunga pulku?!”


text:
un runāja uz Korahu un viņa pulku, sacīdams: “Rīt Kungs parādīs, kurš pieder viņam un kurš ir svēts, – tam viņš liks sev tuvoties. Tam, ko viņš izvēlēsies, viņš liks sev tuvoties!


text:
Rīt iededziet tajos uguni un lieciet tur kvēpināmās smaržzāles Kunga priekšā – tas, kuru Kungs izvēlēsies, būs svēts! Gana jums, Levī dēli!”


text:
Vai jums maz, ka Israēla Dievs ir nošķīris jūs no visas Israēla dēlu sapulces, tuvinādams jūs sev, lai jūs kalpotu Kunga Mājoklī, lai stātos sapulces priekšā un kalpotu tiem?!


text:
Viņš sev ir pietuvinājis tevi un visus tavus brāļus, Levī dēlus, un jūs vēl prasāt arī priesterību?!


text:
Tādēļ tu kopā ar visu savu pulku esi sapulcējies pret Kungu! Kas tad jums Ārons, ka jūs kurnat pret viņu?!”


text:
Vai maz, ka tu mūs izvedi no zemes, kur plūst piens un medus, lai nonāvētu tuksnesī, – tu vēl gribi valdīt pār mums kā augstmanis?!


text:
Tu taču neesi mūs atvedis uz zemi, kur piens un medus plūst, neesi devis mums laukus un vīnadārzus! Nu tu gribi izdurt mums acis?! Mēs nenāksim!”


text:
Tad Mozus jo stipri iesvilās un teica Kungam: “Nepieskaries viņu labības dāvanai! Pat ne ēzeli no viņiem es neesmu ņēmis, un nevienam no viņiem es neesmu darījis ļaunu!”


text:
Ņemiet katrs savu kvēpināmo trauku, lieciet tajā kvēpināmās smaržzāles un pienesiet Kungam! Katrs lai nāk ar savu kvēpināmo trauku – divi simti piecdesmit kvēpināmie trauki, un tu un Ārons – katrs ar savu kvēpināmo trauku!”


text:
Un katrs ņēma savu kvēpināmo trauku, iededza tajā uguni, ielika kvēpināmās smaržzāles – viņi visi stājās Saiešanas telts durvīs un tāpat arī Mozus un Ārons.


text:
Un Korahs pulcināja pret viņiem visu sapulci pie Saiešanas telts durvīm, un visai sapulcei parādījās Kunga godība.


text:
Viņi krita uz sava vaiga un sacīja: “Dievs, ikvienas miesas gara Dievs! Tikai viens cilvēks grēkojis, vai tad tu dusmosies uz visu sapulci?”


text:
Un viņš runāja uz sapulci, sacīdams: “Ejiet jel nost no šo ļauno vīru telts un nepieskarieties nekam, kas pieder viņiem, ka jūs netiekat aizrauti līdzi viņu grēkiem!”


text:
Un tie atkāpās no Koraha, Dātāna un Abīrāma mājokļiem, un Dātāns un Abīrāms iznāca un nostājās savu telšu durvīs kopā ar savām sievām, dēliem un mazajiem.


text:
Un Mozus teica: “Nu jūs zināsiet, ka Kungs mani ir sūtījis visu šo darīt un tas nenāk no manis paša.


text:
Ja šie vīri nomirs tādā pašā nāvē kā visi cilvēki un viņus piemeklēs visu cilvēku liktenis, tad ne Kungs mani ir sūtījis!


text:
Bet, ja Kungs radīs brīnumu un zeme atpletīs muti un aprīs viņus un visu, kas viņiem, un tie dzīvi noies šeolā, tad jūs zināsiet, ka šie vīri ir zaimojuši Kungu!”


text:
Zeme atpleta muti un aprija viņus, viņu namus un visus ļaudis, kas bija pie Koraha, un visu viņu mantību.


text:
“Saki priesterim Elāzāram, Ārona dēlam, lai izņem kvēpināmos traukus no deguma vietas un uguni no tām lai nes projām, jo tie ir kļuvuši svēti –


text:
kvēpināmie trauki ar šo grēcinieku dzīvībām. Lai no tiem izkaļ plāksnes altāra pārklājumam, jo viņi tās pienesa Kungam, tāpēc tie ir svēti, lai tie top par zīmi Israēla dēliem.”


text:
Un priesteris Elāzārs ņēma vara kvēpināmos traukus, kuros bija upurējuši sadegušie, un no tiem tika izkalts pārklājums altārim


text:
par atgādinājumu Israēla dēliem – lai neviens svešinieks, kas nav no Ārona dzimuma, netuvojas kvēpināt upuri Kunga priekšā, lai tam neizietu kā Koraham un viņa pulkam. Tā Kungs pavēlēja caur Mozu.


text:
Sapulce sanāca pret Mozu un Āronu, devās uz Saiešanas telti, un, redzi, to apklāja mākonis, un parādījās Kunga godība.


text:
Un Mozus sacīja Āronam: “Ņem kvēpināmo trauku, liec tur uguni no altāra, liec kvēpināmajā traukā kvēpināmās smaržzāles, nes ātri pie sapulces un veic izlīgumu par viņu grēku, jo nāk Kunga dusmas – sākusies sērga!”


text:
Ārons darīja, kā Mozus teica, skrēja sapulces vidū – redzi, tautā jau bija sākusies sērga – un, uzlicis kvēpināmās smaržzāles, veica izlīgumu par tautas grēku.


text:
Sērgā bija miruši četrpadsmit tūkstoši septiņi simti, neskaitot tos, kas bija miruši kopā ar Korahu.


text:
“Runā uz Israēla dēliem un ņem no tiem spieķus – pa spieķim no katra tēvu nama vadoņa, kopā divpadsmit spieķus. Katrs lai raksta uz spieķa savu vārdu.


text:
Un būs tā – sazaļos tā vīra spieķis, kuru es izvēlēšos. Es izbeigšu Israēla dēlu kurnēšanu, ko viņi kurn pret jums.”


text:
Un Mozus runāja uz Israēla dēliem, un visi vadoņi viņam deva spieķus – ik vadonis pa spieķim, katrs vadonis pēc sava tēvu nama – kopā divpadsmit spieķus, un Ārona spieķis bija starp viņu spieķiem.


text:
No rīta Mozus gāja Liecības teltī, un redzi – bija uzplaucis Ārona spieķis no Levī nama un bija sadzinis zarus, raisījis ziedus un nobriedinājis mandeles.


text:
Mozus iznesa viņu spieķus no Kunga priekšas pie visiem Israēla dēliem, un viņi apskatījās, un katrs paņēma savu spieķi.


text:
Un Kungs sacīja Mozum: “Atliec Ārona spieķi atpakaļ liecības priekšā, lai tas glabājas par zīmi visiem dumpīgajiem, lai beidzas viņu kurnēšana pret mani – ka viņi nemirst!”


text:
Un Kungs teica Āronam: “Tu un tavi dēli, un tavs nams līdz ar tevi, jūs nesīsiet vainu par grēku pret svētvietu – tu un tavi dēli līdz ar tevi nesīs vainu par grēku pret savu priesterību!


text:
Un ved sev līdzi arī savus brāļus, Levī cilti, tava tēva cilti, lai tie pievienojas tev un kalpo tev, un tu ar saviem dēliem kalpo Liecības telts priekšā.


text:
Viņi lai piekalpo tev un lai kalpo teltī, taču svētvietas traukiem vai altārim lai netuvojas, ka nemirst – gan tie, gan jūs.


text:
Lai tie nāk tev līdzi un kalpo Saiešanas teltī, lai dara visu, kas teltī jādara, bet svešinieks jums lai netuvojas.


text:
Un es, redzi, esmu ņēmis jūsu brāļus levītus no Israēla dēliem jums par dāvanu – tie ir atdoti Kungam, lai kalpotu Saiešanas teltī.


text:
Tu un tavi dēli lai savā priesterībā kalpo pie visām altāra lietām un pie tā, kas aiz priekškara, – tur jūs kalposiet! Es dodu jums priesterību kā dāvanu. Svešinieks, kas tur tuvojas, lai mirst!”


text:
Un Kungs sacīja Āronam: “Es, redzi, esmu atdevis tavā uzraudzībā visu, kas man upurēts, – no visiem Israēla dēlu svētumiem es esmu tev devis daļu, un tas ir mūžīgs likums taviem dēliem.


text:
Tas tev tiks no svētumu svētumiem, no dedzināmajiem upuriem – visas viņu upurveltes, visas viņu labības dāvanas, visi grēku upuri un visi vainas upuri, ko tie dod man, – tas būs svētumu svētums tev un taviem dēliem!


text:
Arī šis ir tev – viņu cilājamā upurdāvana par visiem Israēla dēlu līgojamiem upuriem ir atdota tev un taviem dēliem, un tavām meitām ar mūžīgu likumu, – ikviens, kas tavā namā šķīsts, lai to ēd!


text:
Pirmie augļi, ko tie pienes Kungam no visa, kas viņu zemēs, tiks tev – ikviens, kas šķīsts tavā namā, lai tos ēd!


text:
Visi, kas pirmie no klēpja nākuši, ko tie no cilvēka vai lopa pienes Kungam, būs tev! – taču cilvēka pirmdzimtie tev ir jāizpērk, un nešķīsto lopu pirmdzimtie tev ir jāizpērk!


text:
Šāds ir to izpirkums – mēneša laikā tu vari tos izpirkt ar sudrabu pēc tava vērtējuma, ar pieciem šekeļiem pēc svētvietas šekeļa, tas ir divdesmit geras.


text:
Taču govs pirmdzimto vai avs pirmdzimto, vai kazas pirmdzimto tu neizpērc, tie ir svēti – slaki to asinis pār altāri un to taukus kvēpini kā dedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam!


text:
Visus svētos cilājamos upurus, ko upurējuši Israēla dēli, es esmu devis tev un taviem dēliem, un tavām meitām par likumīgo daļu uz mūžiem – tā ir sāls derība uz mūžiem Kunga priekšā – tev un taviem pēcnācējiem!”


text:
Un Kungs sacīja Āronam: “Viņu zemē tev nebūs ne mantojuma, ne kopīgas daļas ar tiem – es esmu tava daļa un tavs mantojums starp Israēla dēliem!


text:
Un, redzi, Levī dēliem es esmu atdevis visas Israēla dēlu dotās desmitās tiesas par mantojumu, kā atlīdzību par viņu kalpošanu, ka tie kalpo Saiešanas teltī.


text:
Lai levīti dara Saiešanas telts darbus un nes savu vainu – tas jums ir mūžīgs likums uz paaudzēm. Lai tiem nav mantojuma kā citiem Israēla dēliem,


text:
jo visas desmitās tiesas, ko dod Israēla dēli par cilājamo upuri Kungam, es esmu atdevis par mantojumu levītiem, tādēļ es tiem teicu: lai tiem nav mantojuma kā citiem Israēla dēliem!”


text:
“Runā uz levītiem un saki tiem: kad jūs ņemat no Israēla dēliem desmitās tiesas, ko es jums no tiem esmu devis par mantojumu, tad pienesiet no tām cilājamo upuri Kungam – desmito tiesu no desmitās tiesas.


text:
Tā upurējiet Kungam cilājamo upuri no visām jūsu desmitajām tiesām, ko ņemat no Israēla dēliem, dodiet no tām Kunga upurdāvanu priesterim Āronam.


text:
un saki tiem: kad jūs būsiet upurējuši tā treknumu, tad tas tiks atmaksāts jums kā labība no kuļamā klona un vīnspaida pārpilnība!


text:
Jūs drīkstat to ēst visur, jūs un jūsu tēva nams, jo tā ir jūsu alga, atlīdzība par jūsu kalpošanu Saiešanas teltī.


text:
Kad būsiet upurējuši tā treknumu, jums vairs nebūs grēka. Neapgāniet Israēla dēlu svētumus, tad jūs nemirsiet!”


text:
“Šis ir likums, ko Kungs pavēlējis: saki Israēla dēliem, lai ved pie tevis sarkanu teli, kas bez vainas un kam vēl nav likts jūgs.


text:
Lai priesteris Elāzārs ņem ar pirkstu teles asinis un slaka tās visapkārt Saiešanas teltij septiņas reizes.


text:
Lai tele tiek sadedzināta, viņam redzot, – lai sadedzina tās ādu, gaļu un asinis kopā ar tās mēsliem.


text:
Tad lai priesteris mazgā drānas un mazgā savu miesu ūdenī, un pēc tam lai iet uz nometni. Priesteris paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Arī tas, kurš to dedzināja, lai mazgā ūdenī drānas un mazgā ūdenī savu miesu un paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Lai šķīsts vīrs savāc teles pelnus un noglabā ārpus nometnes šķīstā vietā, lai Israēla dēlu sapulce glabā tos priekš ūdens, kas šķīsta no nešķīstības, – tas ir grēku upuris.


text:
Un tas, kurš savāc teles pelnus, lai mazgā drānas un paliek nešķīsts līdz vakaram. Šis lai ir mūžīgs likums Israēla dēliem un svešiniekiem, kas mīt pie tiem.


text:
Lai tas šķīstās no grēkiem trešajā un septītajā dienā, un viņš būs šķīsts, bet, ja viņš trešajā un septītajā dienā nebūs šķīstījies, tad nekļūs šķīsts.


text:
Ikviens, kas pieskāries cilvēka līķim un nav šķīstījies no grēka, apgāna Kunga Mājokli – tas lai tiek nošķirts no Israēla, jo pār to nav slacīts ūdens, kas šķīsta no nešķīstības, – tāds ir nešķīsts, tādam paliek nešķīstība.


text:
Šis ir likums par cilvēku, kas nomirst teltī. Ikviens, kas ienāk teltī, un viss, kas ir teltī, paliek nešķīsts septiņas dienas.


text:
Ikviens, kas atklātā laukā pieskaras kādam, kas nokauts ar zobenu, vai līķim, vai cilvēka kaulam, vai kapam, paliek nešķīsts septiņas dienas.


text:
Priekš tā, kas kļuvis nešķīsts, lai ņem pelnus no dedzinātā grēku upura un lej traukā pār tiem tekošu ūdeni.


text:
Lai šķīsts vīrs ņem īzapu, iemērc to ūdenī un slaka pār telti un pār visiem traukiem, un pār ļaudīm, kas tur, un pār to, kas pieskāries kauliem, nokautajam, mironim vai kapam.


text:
Šķīstais lai slaka pār nešķīsto trešajā dienā un septītajā dienā un šķīsta viņu no grēka septītajā dienā – lai tas mazgā savas drānas un mazgājas ūdenī, un vakarā viņš būs šķīsts.


text:
Tas, kurš ir nešķīsts un nav šķīstījies no grēka, lai tiek nošķirts no sapulces, jo viņš ir apgānījis Kunga Mājokli, – ūdens, kas šķīsta no nešķīstības, pār viņu nav slacīts, viņš ir nešķīsts.


text:
Šis lai ir mūžīgs likums – kurš slacījis ūdeni, kas šķīsta no nešķīstības, lai mazgā drānas, un, kurš pieskāries ūdenim, kas šķīsta no nešķīstības, lai paliek nešķīsts līdz vakaram.


text:
Pirmajā mēnesī visa Israēla dēlu sapulce nonāca Cīna tuksnesī un tauta apmetās Kādēšā. Mirjāma nomira un tur tika apglabāta.


text:
Kāpēc tu mūs aizvedi no Ēģiptes un atvedi mūs uz šo slikto vietu? Te nav kur sēt labību, nav ne vīģes koku, ne vīnakoku, ne granātābolu un nav ūdens, ko dzert!”


text:
Tad Mozus un Ārons no sapulces aizgāja pie Saiešanas telts durvīm, krita uz sava vaiga, un tiem parādījās Kunga godība.


text:
“Ņem spieķi, sasauc sapulci – tu un tavs brālis Ārons – un runājiet, tai redzot, uz klinti, tad tā dos ūdeni. Tā tu iegūsi viņiem ūdeni no klints un padzirdīsi visu sapulci un tās ganāmpulkus!”


text:
Un Mozus un Ārons sapulcināja visu sapulci klints priekšā un teica tiem: “Klausieties nu, jūs dumpinieki! Vai lai no šīs klints mēs jums iegūstam ūdeni?!”


text:
Tad Mozus pacēla roku un divas reizes sita pa klinti ar savu spieķi, un izplūda daudz ūdens, un dzēra visa sapulce un tās ganāmpulki.


text:
Un Kungs sacīja Mozum un Āronam: “Tādēļ ka jūs man neticējāt, neatklājāt manu svētumu, Israēla dēliem redzot, jūs neaizvedīsiet šo pulku uz zemi, ko es tiem esmu devis!”


text:
No Kādēšas Mozus sūtīja vēstnešus pie Edoma ķēniņa: “Tā saka tavs brālis Israēls: tu zini visas nelaimes, kas mums notikušas, –


text:
kā mūsu tēvi aizgāja uz Ēģipti un mēs mitām Ēģiptē ilgu laiku, un ēģiptieši darīja ļaunu mums un mūsu tēviem,


text:
un mēs brēcām uz Kungu, un viņš mūs sadzirdēja un sūtīja eņģeli, un izveda mūs no Ēģiptes, un, redzi, mēs esam Kādēšā, pilsētā, kas ir blakus tavām robežām.


text:
Ļauj mums iziet cauri tavai zemei – mēs neiesim cauri laukiem vai vīnadārziem, mēs nedzersim ūdeni no akām, mēs iesim pa ķēniņa ceļu, mēs nenogriezīsimies ne pa labi, ne pa kreisi, kamēr nebūsim izgājuši cauri tavām robežām.”


text:
Un Israēla dēli viņam teica: “Mēs iesim tikai pa ceļu, un, ja es vai mans ganāmpulks dzers tavu ūdeni, mēs par to samaksāsim – kāda runa! – mēs tikai iziesim cauri!”


text:
Taču viņš teica: “Tu neiesi cauri!” – un Edoms iznāca viņiem pretī ar daudz ļaudīm un lielu pārspēku.


text:
“Lai Ārons tiek piepulcināts savai tautai, jo viņš neieies tajā zemē, ko es dodu Israēla dēliem, tādēļ ka jūs dumpojāt pret mani pie Merības ūdeņiem!


text:
Noģērb Āronam drānas un uzģērb tās viņa dēlam Elāzāram, bet Ārons lai tiek piepulcināts un nomirst tur!”


text:
Mozus novilka Āronam drānas un ietērpa tajās viņa dēlu Elāzāru, un Ārons nomira tur kalna galā. Pēc tam Mozus un Elāzārs nokāpa no kalna.


text:
Un kanaānietis, Arādas ķēniņš, kas mita Negebā, padzirdēja, ka Israēls nāk pa Atārīmas ceļu, un viņš cīnījās pret Israēlu un saņēma gūstekņus.


text:
Tad Israēls zvērēja Kungam: “Ja tu dotin atdosi šo tautu manā rokā, tad es nopostīšu viņu pilsētas!”


text:
Kungs paklausīja Israēlam un atdeva viņam kanaāniešus, un viņš tos apkāva un izpostīja viņu pilsētas, to vietu nosauca par Hormu.


text:
Un viņi gāja no Hora kalna pa ceļu, kas ved uz Niedru jūru, lai apietu Edoma zemi, bet tauta ceļā kļuva nepacietīga.


text:
Un tauta runāja pret Dievu un Mozu: “Kāpēc tu mūs izvedi no Ēģiptes, lai mēs mirstam tuksnesī, jo šeit nav maizes un ūdens, un mums riebj šis sliktais ēdiens!”


text:
Tad tauta nāca pie Mozus un teica: “Mēs esam grēkojuši, jo mēs runājām pret Kungu un tevi. Lūdzies Kungu, lai viņš atņem mums čūskas!” Tad Mozus lūdza par tautu.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Taisi sev ugunīgu čūsku un liec kāta galā – ja kāds tiek sakosts, lai skatās uz to, un tas paliks dzīvs!”


text:
Un Mozus taisīja vara čūsku un lika to karoga kāta galā; un, ja kādu sakoda čūska, tad tas palūkojās uz vara čūsku un palika dzīvs.


text:
No turienes viņi gāja un apmetās otrpus Arnonas, kas tuksnesī, kurš plešas no amoriešu robežām, jo Arnona ir Moāba robeža starp Moābu un amoriešiem.


text:
Un no turienes viņi devās uz Beēru – tā ir aka, par ko Kungs Mozum teica: “Sapulcini tautu, un es došu tai ūdeni.”


text:
Aka, ko pravieši raka, tautas augstmaņi greba ar zižļiem un scepteriem!” – un no tuksneša viņi devās uz Matānu,


text:
“Ļauj man iziet caur tavu zemi – uz lauku vai vīnadārzu mēs nenogriezīsimies, mēs nedzersim no akām, mēs tikai iesim pa ķēniņa ceļu, līdz šķērsosim tavas robežas!”


text:
Bet Sīhons neļāva Israēlam iet cauri savām robežām. Sīhons sapulcināja visus savus ļaudis un izgāja tuksnesī pretī Israēlam, devās uz Jahacu un cīnījās ar Israēlu.


text:
Israēls viņu sakāva ar zobena asmeni un iemantoja viņa zemi no Arnonas līdz Jabokai, līdz Amona dēliem, jo Amona dēlu robeža bija Jaazēra.


text:
Israēls ieņēma visas šīs pilsētas, un Israēls apmetās visās amoriešu pilsētās Hešbonā un tās ciematos.


text:
Hešbona bija amoriešu ķēniņa Sīhona pilsēta, viņš bija karojis ar iepriekšējo Moāba ķēniņu un atņēmis tam visu viņa zemi līdz Arnonai.


text:
Vai tev, Moāb! Tu ej bojā, Kemoša tauta, – tā darīja savus dēlus par bēgļiem un savas meitas par gūsteknēm amoriešu ķēniņam Sīhonam!


text:
Viņa dēli ir gājuši bojā no Hešbonas līdz Dībonai, mēs iztukšojām visu līdz Nofahai, kas līdz Mēdbai!”


text:
Un Mozus sūtīja izlūkot Jaazēru, un viņi ieņēma tās ciematus, un viņš sagrāba turienes amoriešu īpašumus.


text:
Tad viņi pagriezās un devās ceļā uz Bāšānu, un Ogs, Bāšānas ķēniņš, iznāca viņam pretī kopā ar savu tautu, lai cīnītos pie Edreī.


text:
Un Kungs teica Mozum: “Nebaidieties no viņa, jo es viņu atdošu tev un arī viņa tautu, un viņa zemi, un tu viņam darīsi tāpat, kā darīji amoriešu ķēniņam Sīhonam, kas mita Hešbonā.”


text:
Un viņi kāva to un viņa dēlus, un visu viņa tautu, kamēr viņam vairs neviens nepalika pāri, un iemantoja viņa zemi. Israēlu


text:
Un moābieši teica Midjāna vecajiem: “Tagad šis pulks noēd visu mums apkārt kā vērsis zāli!” Bālāks, Ciporas dēls, tajā laikā bija Moāba ķēniņš.


text:
Un viņš sūtīja vēstnešus pie Bileāma, Beora dēla, uz Petoru, kas pie upes, uz viņa zemi, un lika viņu aicināt: “Redzi, no Ēģiptes ir iznākusi tauta, tā klāj visu zemi, tie stāv man tieši pretī.


text:
Un tagad, nāc jel, nolādi man to tautu, jo tā ir stiprāka par mani, varbūt es vēl varēšu sakaut to un izdeldēt no zemes virsas. Es zinu – ko tu svētī, tas ir svētīts, un, ko tu nolādi, tas ir nolādēts!”


text:
Tad Moāba vecajie un Midjāna vecajie gāja, tiem bija dāvanas pareģim, tie atnāca pie Bileāma un teica tam, ko Bālāks bija sacījis.


text:
Un viņš teica tiem: “Pārlaidiet šo nakti te, tad es jums pastāstīšu, ko Kungs man teiks.” Tad Moāba augstmaņi palika pie Bileāma.


text:
redzi, tā tauta, kas iznāca no Ēģiptes, nu klāj visu zemi – nāc tagad un nolādi tos man, varbūt es vēl varu ar tiem cīnīties un tos padzīt.”


text:
Tad Bileāms cēlās agri no rīta un teica Bālāka augstmaņiem: “Dodieties atpakaļ uz savu zemi, jo Kungs man aizliedza iet jums līdzi!”


text:
jo es tevi jo dāsni pagodināšu, ko tu man teiksi, to es darīšu, tikai nāc jel, nolādi man šo tautu!”


text:
Bet Bileāms atbildēja un teica Bālāka kalpiem: “Ja Bālāks man dotu pilnu savu namu ar sudrabu un zeltu, vienalga, es nevaru pārkāpt Kunga, sava Dieva, pavēli, darīdams tā vai citādi.


text:
Un Dievs nāca pie Bileāma naktī un teica viņam: “Ja šie vīri, kas atnākuši, sauks tevi, tad celies un ej kopā ar tiem – taču dari to, ko es tev teikšu!”


text:
Bet Dieva dusmas iedegās par to, ka viņš tomēr bija gājis, un ceļā viņam pretī stājās Kunga eņģelis; bet viņš tikām jāja uz ēzeļmātes un divi puiši bija kopā ar viņu.


text:
Ēzeļmāte redzēja Kunga eņģeli stāvam ceļā, un tam rokā bija atkailināts zobens, un ēzeļmāte nogriezās no ceļa un devās uz lauku, bet Bileāms sita ēzeļmāti, lai dabūtu to atpakaļ uz ceļa.


text:
Un, kad ēzeļmāte redzēja Kunga eņģeli, tā piespiedās sienai un piespieda pie sienas Bileāma kāju, un viņš atkal to sita.


text:
Tad Kunga eņģelis atkal pārgāja uz citurieni un nostājās šaurā vietā, kur ceļš neļāva nogriezties ne pa labi, ne pa kreisi.


text:
Un ēzeļmāte redzēja Kunga eņģeli un nogūlās zem Bileāma, tad Bileāms iedegās dusmās un sita ēzeļmāti ar nūju.


text:
Un Kungs atdarīja ēzeļmātes muti, un tā teica Bileāmam: “Ko es tev esmu nodarījusi, ka tu mani siti trīs reizes?!”


text:
Bileāms teica ēzeļmātei: “Tāpēc, ka tu ņirgājies par mani! Ja man būtu rokā zobens, es tevi nokautu!”


text:
Un ēzeļmāte teica Bileāmam: “Vai tad es neesmu tava ēzeļmāte, uz kuras tu visu laiku jāji līdz pat šai dienai? Vai tad es jau kādu citu reizi esmu mēģinājusi tev tā darīt?!” Un viņš teica: “Nē!”


text:
Tad Kungs atdarīja Bileāma acis, un viņš redzēja ceļā stāvam Kunga eņģeli ar atkailinātu zobenu rokā – viņš zemojās un noliecās uz sava vaiga.


text:
Un Kunga eņģelis viņam teica: “Kādēļ tu siti savu ēzeļmāti trīs reizes? Redzi, es esmu nācis, lai stātos tev pretī, jo tavs ceļš man šķiet pazudinošs!


text:
Tava ēzeļmāte mani redzēja un nogriezās trīs reizes, ja viņa nebūtu nogriezusies, tad es tevi būtu nokāvis, bet viņu atstājis dzīvu!”


text:
Tad Bileāms teica Kunga eņģelim: “Es esmu grēkojis, es nezināju, ka tu esi nostājies ceļā manā priekšā, un tagad – ja tas tev šķiet slikti, es iešu atpakaļ!”


text:
Un Kunga eņģelis teica Bileāmam: “Ej vien kopā ar tiem vīriem, bet saki tikai to, ko es tev teikšu!” Un Bileāms gāja kopā ar Bālāka augstmaņiem.


text:
Kad Bālāks izdzirdēja, ka Bileāms atnācis, viņš izgāja tam pretī pie Moāba pilsētas, kas pie Arnonas robežas pašā robežmalā.


text:
Un Bālāks teica Bileāmam: “Es taču saucu pēc tevis, lai tevi aicina! Kāpēc tu nenāci pie manis?! Vai es nebūtu spējīgs tevi pagodināt?”


text:
Un Bileāms teica Bālākam: “Redzi, tagad es esmu atnācis pie tevis! Vai tad es pats izlemju kādu lietu? Ko Dievs liek man mutē, to es saku!”


text:
Tad no rīta Bālāks ņēma līdzi Bileāmu un uzveda Bāmot-Baālā, un viņš no turienes redzēja daļu tautas.


text:
Bileāms teica Bālākam: “Uzcel man šeit septiņus altārus un nogādā man šeit septiņus vēršus un septiņus aunus.”


text:
Un Bileāms teica Bālākam: “Nostājies pie sava sadedzināmā upura, un es iešu – varbūt tuvosies Kungs, panāksies man pretī, un, ko viņš man rādīs, to es tev teikšu.” Un viņš devās uz pašu virsotni.


text:
Tad Dievs tuvojās Bileāmam, un Bileāms viņam teica: “Es uzcēlu septiņus altārus un katrā altārī upurēju vērsi un aunu!”


text:
Un viņš gāja pie viņa atpakaļ, un, redzi, tas kopā ar visiem Moāba augstmaņiem bija nostājies pie sava sadedzināmā upura.


text:
Tad viņš līdzībā sāka teikt: “No Arāmas Bālāks mani atveda, Moāba ķēniņš – no austrumu kalniem: nāc, nolādi man Jēkabu, nāc, liec lāstu Israēlam, –


text:
No klinšu virsotnēm es tos redzu, no augstienēm es tos salūkoju – re, tā ir tauta, kas viena mīt, pie tautām nav pieskaitīta!


text:
Kas saskaitīs Jēkabu – kā putekļi! – un to, cik daudz Israēla vien ceturtdaļā?! Lai mirst mana dvēsele taisnā nāvi, lai mans gals tāds kā viņam!”


text:
Un Bālāks teica Bileāmam: “Ko tu man nodarīji?! Es tevi atvedu, lai tu uzliktu lāstu maniem ienaidniekiem, bet, redzi, tu viņus svētīdams svētīji!”


text:
Un Bālāks viņam teica: “Nāc jel kopā ar mani uz citu vietu, arī no turienes tu tos varēsi redzēt – redzēsi gan tikai tos, kas tuvāk, visus neredzēsi, – un nolādi tos man no turienes!”


text:
Un viņš aizveda to uz Cofīmas laukiem, uz Pisgas virsotni, uzcēla septiņus altārus un upurēja katrā altārī pa vērsim un aunam.


text:
Un viņš gāja atpakaļ pie tā, un, redzi, tas kopā ar Moāba augstmaņiem bija nostājies pie sava sadedzināmā upura. Bālāks viņam jautāja: “Ko Kungs sacīja?”


text:
Dievs nav cilvēks, ka melos, nav cilvēka dēls, kam paliek žēl! Vai tad viņš runā un nedara, vai sola un nepilda?


text:
Viņš vainas Jēkabam nemanīja, trūkuma Israēlā neredzēja! Kungs, viņa Dievs, ir ar viņu, un viņš ir līksms par savu Ķēniņu!


text:
Nav pesteļošanas Jēkabā, nav pareģošanas Israēlā! Nāks laiks, tad par Jēkabu teiks un par Israēlu: to Dievs darījis!


text:
Re, tā tauta kā lauvene ceļas, kā lauva slienas! Negulst, līdz neaprij saplosīto un nokauto asinis neizdzer!”


text:
Un Bālāks teica Bileāmam: “Nāc jel, dosimies uz citu vietu, varbūt tas Dievam šķitīs pareizāk un tu varēsi tos nolādēt no turienes.”


text:
Un Bileāms teica Bālākam: “Uzcel man šeit septiņus altārus un nogādā man šeit septiņus vēršus un septiņus aunus.”


text:
Un Bileāms manīja, ka Kungam labpatīk svētīt Israēlu, un viņš negāja burties kā citas reizes, bet vērsa savu vaigu pret tuksnesi.


text:
tā vēsts, kurš dzird, ko Dievs saka, kurš redz Visuspēcīgā redzējumus, kurš krīt, bet kuram paliek atvērtas acis!


text:
Ūdens viņa smeļamā kausā plūdīs, viņa pēcnācējiem – ūdeņi dāsni! Būs augstāks par Agagu viņa ķēniņš, stipra būs viņa ķēniņvalsts!


text:
Dievs viņu ved no Ēģiptes, kā mežonīgi vērši tie viņam! Viņš aprīs tautas, savus pretiniekus, sadragās tiem kaulus un caururbs bultām!


text:
Viņš guļas, nogulst kā lauva, kā lauvene – kas viņu piecels? – kas tevi svēta, būs svētīts, kas tevi nolād, būs nolādēts!”


text:
Tad Bālāks iedegās dusmās pret Bileāmu, Bālāks sasita plaukstas un teica Bileāmam: “Es tevi saucu, lai tu nolādi manus ienaidniekus, bet, redzi, tu viņus svētīji trīs reizes!


text:
Un tagad – mūc projām, no kurienes nācis! Es teicu: godāt es tevi pagodināšu, bet, redzi, Kungs tev godu nav devis!”


text:
kaut man Bālāks dotu pilnu savu namu ar sudrabu un zeltu, es nevaru pārkāpt Kunga pavēli – darīt ne labu, ne sliktu no sava prāta, bet, ko Kungs man sacīs, to es teikšu!


text:
Un tagad, redzi, es eju pie savas tautas, nāc, es tev teikšu, ko šī tauta darīs tavai tautai jau drīz vien!”


text:
tā vēsts, kurš dzird, ko Dievs saka, kurš zina Visuaugstā atziņu, kurš krīt, bet kuram paliek atvērtas acis!


text:
Es viņu redzu, bet ne tagad, es viņu salūkoju, bet ne tuvu – radīsies zvaigzne no Jēkaba, nāks zizlis no Israēla, tas satrieks Moāba deniņus un paurus visiem Šēta dēliem.


text:
Kļūs Edoms viņam par īpašumu, viņam par īpašumu kļūs Seīrs, – saviem ienaidniekiem Israēls rādīs spēku!


text:
Tad viņš paraudzījās uz Amālēku un līdzībā teica: pirmais starp tautām Amālēks, bet viņa gals ir posts!


text:
Un viņš paraudzījās uz kēnieti un līdzībā teica: droša ir tava mājvieta, klintī uzslieta tava ligzda,


text:
Kungs teica Mozum: “Ņem visus šīs tautas vadoņus un pakar tos pret sauli Kunga priekšā, lai no Israēla novēršas Kunga dusmu niknums!”


text:
Un redzi – nāca kāds israēlietis un Mozus un visas Israēla dēlu sapulces acu priekšā atveda pie saviem brāļiem midjāniešu sievu, un Israēla dēli raudāja par to Saiešanas telts durvīs.


text:
To ieraudzīja priesteris Pinhāss, Elāzāra dēls, Ārona dēls, un viņš gāja projām no sapulces, paņēma šķēpu,


text:
devās teltī pakaļ tam israēliešu vīram un nodūra abus – israēliešu vīru un sievu – caur vēderu. Tad sērga tika atturēta no Israēla dēliem.


text:
“Priesteris Pinhāss, Elāzāra dēls, Ārona dēls, novērsa manas dusmas no Israēla dēliem – viņš bija greizsirdīgs ar manu greizsirdību, tādēļ es savā greizsirdībā neiznīcināju Israēla dēlus.


text:
lai tā viņam un viņa pēcnācējiem pēc viņa ir par mūžīgu priesterības derību, jo viņš bija greizsirdīgs sava Dieva dēļ un veica izlīgumu par Israēla dēlu grēku.”


text:
Nokautā vīra vārds, ko nokāva kopā ar midjānieti, bija Zimrī, Sālu dēls, šimoniešu tēva nama vadonis.


text:
Midjāniešu sievas vārds, kas tika nokauta, bija Kozbī, Cūra meita, viņš bija tautas vadītājs sava tēva namā Midjānā.


text:
jo viņi bija tavi ienaidnieki ar savām nelietībām, ko tie piekopa pie jums gan ar Baal-Peoru, gan ar sava vadoņa meitu Kozbī, savu māsu, kas tika nokauta dienā, kad Baal-Peora dēļ bija nākusi sērga.”


text:
“Saskaiti visu Israēla dēlu sapulci – tos, kam divdesmit gadi un vairāk, – pēc viņu tēvu namiem, visus, kas no Israēla var doties karā.”


text:
“Saskaitiet visus, kam divdesmit gadu un vairāk, kā Kungs Mozum pavēlējis!” Šie ir Israēla dēli, kas iznāca no Ēģiptes zemes:


text:
un Elīāba dēli: Nemuēls un Dātāns, un Abīrāms. Šie Dātāns un Abīrāms bija sapulces izvēlētie, kuri Koraha pulkā sacēlās pret Mozu un Āronu un kuri bija sacēlušies pret Kungu.


text:
Tad zeme atdarīja savu muti un aprija viņus un Korahu, viss viņa pulks mira, kad uguns aprija divi simti piecdesmit vīru, un tie kļuva par zīmi.


text:
Šimona dēli pēc savām dzimtām: Nemuēlam – nemuēliešu dzimta, Jāmīnam – jāmīniešu dzimta, Jāhīnam – jāhīniešu dzimta,


text:
Gāda dēli pēc savām dzimtām: Cipjonam – cipjoniešu dzimta, Hagī – hagiešu dzimta, Šūnī – šūniešu dzimta,


text:
Jūdas dēli pēc savām dzimtām: Šēlam – šēliešu dzimta, Perecam – pereciešu dzimta, Zeraham – zerahiešu dzimta.


text:
Zebulūna dēli pēc savām dzimtām: Seredam – sardiešu dzimta, Ēlonam – ēloniešu dzimta, Jahleēlam – jahleēliešu dzimta.


text:
Celofhādam, Hēfera dēlam, nebija dēlu, tik meitas vien, un Celofhāda meitu vārdi ir: Mahla, Noa, Hogla, Milka un Tirca.


text:
Šie ir Efraima dēli pēc savām dzimtām: Šūtelaham – šūtelahiešu dzimta, Beheram – bahriešu dzimta, Tahanam – tahaniešu dzimta.


text:
Šīs ir Efraima dēlu dzimtas, to skaits bija trīsdesmit divi tūkstoši pieci simti – šie ir Jāzepa dēli pēc savām dzimtām.


text:
Benjāmina dēli pēc savām dzimtām: Belam – beliešu dzimta, Ašbēlam – ašbēliešu dzimta, Ahīrāmam – ahīrāmiešu dzimta,


text:
Šie ir Dāna dēli pēc savām dzimtām: Šūhāmam – šūhāmiešu dzimta, šīs ir Dāna dēlu dzimtas pēc savām dzimtām.


text:
Ašēra dēli pēc savām dzimtām: Jimnam – jimniešu dzimta, Jišvī – jišviešu dzimta, Berīam – berīiešu dzimta.


text:
lielajām ciltīm tu palielini mantojuma daļu, bet mazajām mantojuma daļu samazini, katrai ciltij mantojums lai tiek dots pēc to skaita.


text:
Un šie ir levīti, kas tika saskaitīti pēc viņu dzimtām: Gēršonam – geršoniešu dzimta, Kehātam – kehātiešu dzimta, Merārī – merāriešu dzimta.


text:
Šīs ir Levī dzimtas – libniešu dzimta un hebroniešu dzimta, un mahliešu dzimta, un mūšiešu dzimta, un korahiešu dzimta. Kehāts bija Amrāma tēvs.


text:
Amrāma sievu sauca Johebeda, Levī meita, kas viņam bija dzimusi Ēģiptē, un viņa dzemdēja Amrāmam Āronu, Mozu un viņu māsu Mirjāmu.


text:
To skaits bija divdesmit trīs tūkstoši – visi vīri, kas mēnesi veci un vairāk, – tie netika saskaitīti kopā ar Israēla dēliem, jo tiem netika dots mantojums kopā ar Israēla dēliem.


text:
Šie visi ir tie, ko saskaitīja Mozus un priesteris Elāzārs, kuri skaitīja Israēla dēlus Moāba klajumos pie Jardānas Jērikā.


text:
Starp šiem nebija neviena no tiem, ko Mozus un Ārons bija skaitījuši – Israēla dēlus – Sīnaja tuksnesī,


text:
jo Kungs par tiem bija teicis: “Mirtin tie mirs tuksnesī!” – no tiem nebija atlicis neviens, izņemot Kālebu, Jefunnes dēlu, un Jozuu, Nūna dēlu.


text:
Tad nāca Celofhāda meitas – viņš bija Hēfera dēls, Gileāda dēls, Māhīra dēls, Manases dēls, no Manases, Jāzepa dēla, dzimtas. Šie ir viņa meitu vārdi: Mahla, Noa, Hogla, Milka un Tirca.


text:
Viņas stājās Mozus, priestera Elāzāra, visu vadoņu un visas sapulces priekšā Saiešanas telts durvīs un sacīja:


text:
“Mūsu tēvs nomira tuksnesī, bet viņš nebija tajā pulkā – Koraha pulkā, kas sapulcējās pret Kungu; viņš nomira savu grēku dēļ, un viņam nebija dēlu.


text:
Vai lai mūsu tēva vārds tiek atrauts no mūsu dzimtas vien tādēļ, ka viņam nebija dēlu? Dod mums īpašumu starp mūsu tēvabrāļiem!”


text:
“Taisnīgi Celofhāda meitas runājušas – tev jādod tām īpašumā mantojums starp viņu tēvabrāļiem un jādod viņu tēva mantojums viņām.


text:
Un Israēla dēliem saki tā: ja kāds nomirst un viņam nav dēla, tad lai viņa īpašums tiek nodots meitai.


text:
Ja viņa tēvam nav brāļu, tad dod mantojumu viņa radiniekam, kas tam viņa dzimtā tuvākais, – tas lai to manto. Šis Israēla dēliem lai ir tiesas likums, kā Kungs Mozum pavēlējis.”


text:
Un Kungs teica Mozum: “Kāp šai Abārīma kalnā un skaties uz to zemi, ko es esmu devis Israēla dēliem!


text:
Kad tu būsi to redzējis, tu tiksi piepulcināts savai tautai – arī tu, tāpat kā tika piepulcināts tavs brālis Ārons.


text:
Tas tādēļ, ka tu dumpojies pret mani Cīna tuksnesī, kad sapulce bija strīdā ar mani, – tu nesvētīji mani viņu priekšā, likdams plūst ūdenim! Tie bija Merības ūdeņi Kādēšā, Cīna tuksnesī.”


text:
kurš izies viņiem pa priekšu un ienāks viņiem pa priekšu, kurš viņus izvedīs un ievedīs, lai Kunga sapulce nav kā avis bez gana!”


text:
Lai viņš stājas priestera Elāzāra priekšā, un tas ar urīmu lai jautā Kunga spriedumu. Kā tas saka, tā lai dara gan viņš, gan visi Israēla dēli, visa sapulce.”


text:
Un Mozus darīja, kā Kungs viņam pavēlēja, viņš ņēma Jozuu un stādīja viņu priestera Elāzāra un visas sapulces priekšā.


text:
“Pavēli Israēla dēliem: manas upurveltes, manu maizi, manus dedzināmos upurus – man tīkamo smaržu vienmēr pienesiet man laikā!


text:
Saki tiem: šis ir dedzināmais upuris, kas jums jāpienes Kungam, – divi jēri, gadu veci, bez vainas, ik dienas kā ikreizējais sadedzināmais upuris.


text:
tas ir ikdienas sadedzināmais upuris, kas iedibināts Sīnaja kalnā, tas ir dedzināmais upuris par tīkamu smaržu Kungam.


text:
Un arī lejamo upuri – ceturtdaļu hīna kopā ar katru jēru lai Kungam svētvietā izlej stipra dzēriena upuri.


text:
Un otru jēru tu upurē pievakarē un pievieno tam labības dāvanu un lejamo upuri tieši tāpat kā rīta upurim – tas ir dedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Sabatā upurē divus jērus bez vainas, gadu vecus, un divas desmitdaļas ēfas labāko miltu labības dāvanai, iejautus eļļā, un lejamo upuri.


text:
Ik mēneša sākumā upurējiet Kungam sadedzināmo upuri – divus vērsēnus, vienu aunu un septiņus jērus bez vainas,


text:
un trīs desmitdaļas ēfas labāko miltu, kas iejauti eļļā, labības dāvanai kopā ar katru vērsi, un divas desmitdaļas ēfas labāko miltu, kas iejauti eļļā, labības dāvanai kopā ar aunu,


text:
un desmito daļu ēfas labāko miltu, kas iejauti eļļā, labības dāvanai kopā ar katru jēru – tas ir sadedzināmais upuris, tīkama smarža Kungam.


text:
Lejamais upuris lai ir puse hīna vīna kopā ar katru vērsi, trešdaļa hīna kopā ar katru aunu un ceturtdaļa hīna kopā ar katru jēru. Tas ir sadedzināmais upuris visus gada mēnešus – katra mēneša sākumā.


text:
Un papildus ikreizējam sadedzināmajam upurim lai pienes par grēku upuri vienu āzi un lejamo upuri kopā ar to.


text:
pienesiet dedzināmo upuri, sadedzināmo upuri Kungam – divus vērsēnus, vienu aunu un septiņus jērus, gadu vecus, bez vainas.


text:
Un pienesiet arī labības dāvanu no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – trīs desmitdaļas ēfas kopā ar katru vērsi, un divas desmitdaļas kopā ar aunu.


text:
Šādi pienesiet tos katru dienu visas septiņas dienas – uguns maizi par tīkamu smaržu Kungam, un arī lejamais upuris lai tiek upurēts papildus ikdienas sadedzināmajam upurim.


text:
Pirmo augļu dienā, kad jūs pienesīsiet Kungam pirmās labības dāvanas savos Nedēļu svētkos, lai jums ir svēta sapulce, tad nedariet nekādu darbu.


text:
Pienesiet sadedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam – divus vērsēnus, vienu aunu un septiņus jērus, gadu vecus,


text:
un arī labības dāvanu no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – trīs desmitdaļas ēfas kopā ar katru vērsi, divas desmitdaļas ēfas kopā ar aunu


text:
Tos upurējiet papildus ikreizējam sadedzināmajam upurim un labības dāvanām – tie lai ir bez vainas, un kopā ar tiem lai ir lejamie upuri.


text:
Septītā mēneša pirmajā dienā lai jums ir svēta sapulce, tad nedariet nekādu darbu – tā jums ir gaviļu diena.


text:
Pienesiet sadedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam – vienu vērsēnu, vienu aunu un septiņus jērus, gadu vecus un bez vainas.


text:
Un arī labības dāvanu no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – trīs desmitdaļas ēfas kopā ar vērsi, divas desmitdaļas ēfas kopā ar aunu


text:
To visu pienesiet papildus jauna mēneša sadedzināmajam upurim un labības dāvanai un ikdienas sadedzināmajam upurim un labības dāvanai un to lejamajiem upuriem pēc to kārtības par tīkamu smaržu – dedzināmo upuri Kungam.


text:
Un septītā mēneša desmitajā dienā lai jums ir svēta sapulce, tad zemojieties un nedariet nekādu darbu,


text:
pienesiet sadedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam – tas lai jums ir viens vērsēns, viens auns un septiņi jēri, gadu veci, bez vainas.


text:
Un arī labības dāvanu no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – trīs desmitdaļas ēfas kopā ar vērsēnu, divas desmitdaļas ēfas kopā ar aunu


text:
Un vienu āzi grēku upurim – papildus grēku izlīguma upurim un ikdienas sadedzināmajam upurim, un labības dāvanai, un to lejamajiem upuriem.


text:
Un septītā mēneša piecpadsmitajā dienā lai jums ir svēta sapulce, tad nedariet nekādu darbu un sviniet svētkus Kungam septiņas dienas.


text:
Pienesiet sadedzināmo upuri, dedzināmo upuri, par tīkamu smaržu Kungam – trīspadsmit vērsēnus, divus aunus un četrpadsmit jērus, gadu vecus, bez vainas.


text:
Un arī labības dāvanu no labākajiem miltiem, kas iejauti eļļā, – trīs desmitdaļas ēfas kopā ar katru no trīspadsmit vērsēniem, divas desmitdaļas ēfas kopā ar katru aunu


text:
Un vienu āzi grēku upurim papildus ikdienas sadedzināmajam upurim, labības dāvanai un lejamajam upurim.


text:
Un vienu āzi par grēku upuri papildus ikdienas sadedzināmajam upurim, labības dāvanai un lejamajam upurim.


text:
Pienesiet sadedzināmo upuri, dedzināmo upuri par tīkamu smaržu Kungam – vienu vērsēnu, vienu aunu, septiņus jērus, gadu vecus, bez vainas.


text:
Tos pienesiet Kungam, kad jums ir svētki, papildus jūsu solījuma upuriem, labprātīgajiem upuriem, sadedzināmajiem upuriem, labības dāvanām, lejamajiem upuriem un miera upuriem.”


text:
Ja vīrs ko apsola Kungam vai apzvēr ar zvērestu, ka no kaut kā atsacīsies, lai nelauž savu vārdu, lai dara visu, kā teicis.


text:
un viņas tēvs ir dzirdējis, ko viņa solījusi un no kā atsacījusies, un viņas tēvs klusējis, tad lai ir spēkā tas, ko viņa solījusi, un lai paliek spēkā tas, no kā viņa atsacījusies.


text:
Bet, ja viņas tēvs iebilst tajā dienā, kad to dzird, tad lai nepaliek spēkā tas, ko viņa solījusies, un lai nepaliek spēkā tas, no kā viņa atsacījusies. Kungs viņai piedos, jo viņas tēvs tai liedzis.


text:
Bet, ja viņa jau ir pie vīra, tad lai ar viņas solījumiem un to, no kā viņa ātrumā atsacījusies, ir šādi –


text:
ja viņas vīrs to dzird un klusē tajā dienā, kad to ir dzirdējis, tad lai paliek spēkā tas, ko viņa solījusi, un lai paliek spēkā tas, no kā viņa atsacījusies.


text:
Bet, ja tajā dienā, kad viņš to dzirdējis, viņš iebilst un noliedz viņas solījumu, kas tai nācis pār lūpām, un to, ko viņa sacījusi, no kaut kā atsacīdamās, tad Kungs viņai piedos.


text:
un viņas vīrs klusējis un nav iebildis viņai, tad lai paliek spēkā visi viņas solījumi un lai paliek spēkā visas viņas atsacīšanās.


text:
Bet, ja viņas vīrs to noliedzis dienā, kad dzirdējis, tad viss, kas tai nācis pār lūpām, ko viņa solījusi, un tas, no kā viņa atsacījusies, nepaliek spēkā, jo viņas vīrs to aizliedzis, un Kungs viņai piedos.


text:
Bet, ja vīrs klusē vairākas dienas, tad viņš ir atļāvis viņas solījumu un atļāvis arī viņas atsacīšanos – jo viņš klusēja tajā dienā, kad to dzirdēja.


text:
Šie ir likumi, ko Mozus pavēlēja par vīru un sievu un par tēvu un meitu, kamēr tā jauna sava tēva namā.


text:
Un Mozus sacīja tautai: “Bruņojiet vīrus karam, ka tie dotos pret Midjānu – nest Midjānam Kunga atriebību.


text:
Un no Israēla tūkstošiem tika norīkoti pa tūkstotim no katras cilts – divpadsmit tūkstoši karam bruņotu vīru.


text:
Un Mozus sūtīja viņus karā pa tūkstotim no katras cilts – viņus un tiem līdzi Pinhāsu, priestera Elāzāra dēlu, un tam bija visi svētie trauki un sasaucamās taures.


text:
Kopā ar tiem viņi nokāva Midjāna ķēniņus – Evī, Rekemu, Cūru, Hūru un Rebu, piecus midjāniešu ķēniņus, un viņi nokāva ar zobenu Bileāmu, Beora dēlu.


text:
Un Israēla dēli sagūstīja midjāniešu sievas un to bērnus, visus viņu lopus un ganāmpulkus, tie nolaupīja visu viņu mantu.


text:
un veda tos pie Mozus, priestera Elāzāra un Israēla dēlu sapulces – gūstekņus, guvumu un laupījumu tie aizgādāja uz savu nometni Moāba klajumos, kas pie Jardānas iepretī Jērikai.


text:
Mozus sadusmojās uz karaspēka pavēlniekiem – virsniekiem pār tūkstošiem un simtiem, kas bija pārnākuši no kara.


text:
Redzi, viņas pierunāja Israēla dēlus, kā teicis Bileāms, kļūt Kungam neuzticīgiem ar Peoru, un sērga nāca pār Kunga sapulci!


text:
Un tagad nokaujiet visus bērnus, kas vīra dzimuma, un visas sievas, kam bijis vīrs, kas ar vīru gulējušas, – tās nokaujiet!


text:
Un septiņas dienas mītiet ārpus nometnes – ikviens, kas kādu nokāvis vai kas pieskāries nokautajam, lai šķīstās no grēka trešajā dienā un septītajā dienā – gan jūs, gan jūsu gūstekņi.


text:
Šķīstiet no grēka visas drānas, visus ādas traukus, visu, kas darināts no kazu vilnas, un visus koka traukus!”


text:
Un priesteris Elāzārs teica karavīriem, kas bija pārnākuši no kara: “Šis ir likums, ko Kungs pavēlējis Mozum.


text:
visas lietas, kas iztur uguni, izvediet caur uguni, un tās būs šķīstas, taču lai tās tiek šķīstītas arī ar ūdeni, kas šķīsta no grēka, bet visas lietas, kas neiztur uguni, lai izved caur ūdeni.


text:
“Kopā ar priesteri Elāzāru un sapulces tēvu galvenajiem saskaiti sagrābtos gūstekņus – gan cilvēkus, gan lopus.


text:
Un no karavīriem, kas bija devušies karā, noskaiti nodevu Kungam no cilvēkiem, vērsēnien, ēzeļiem un sīklopiem – pa vienam no ik pieciem simtiem.


text:
Un no Israēla dēlu puses ņem pa vienam no ik piecdesmit – no cilvēkiem, vēršiem, ēzeļiem, sīklopiem un visiem lopiem – un dod tos levītiem, kas uzrauga kalpošanu Kunga Mājoklī.”


text:
Tik bija guvuma, kas atlicis no karavīru laupījuma, – seši simti septiņdesmit pieci tūkstoši sīklopu


text:
Un puse, tā daļa, kas tika tiem, kas bija gājuši karā, bija šāda – trīs simti trīsdesmit septiņi tūkstoši sīklopu.


text:
Un no Israēla dēlu puses Mozus ņēma pa vienam no ik piecdesmit – gan no cilvēkiem, gan no lopiem – un deva tos levītiem, kas uzraudzīja kalpošanu Kunga Mājoklī, kā Kungs Mozum bija pavēlējis.


text:
Un mēs esam atnesuši Kungam upuri no tā, kas katram bija zeltā, – rokassprādzes, kaklarotas, zīmoggredzenus, auskarus un piekarus, lai Kunga priekšā veiktu izlīgumu par mūsu grēku.”


text:
Kopā tie upurēja Kungam sešpadsmit tūkstošus septiņsimt piecdesmit šekeļus zelta no virsniekiem pār tūkstošiem un no virsniekiem pār simtiem –


text:
Mozus un priesteris Elāzārs ņēma zeltu no virsniekiem pār tūkstošiem un simtiem un aiznesa uz Saiešanas telti – par Israēla dēlu piemiņas upuri Kunga priekšā.


text:
Rūbena dēliem bija daudz ganāmpulku, Gāda dēliem bija ļoti daudz, un viņi redzēja Jaazēra zemi un Gileāda zemi, redzi, tā bija vieta ganāmpulkiem!


text:
zeme, ko Kungs satriecis Israēla dēlu priekšā, – tā ir zeme ganāmpulkiem, un taviem kalpiem ir ganāmpulki!”


text:
Un viņi teica: “Ja mēs esam guvuši tavu vēlību, tad lai šī zeme tiek par īpašumu taviem kalpiem, lai mums nav jāiet pāri Jardānai!”


text:
tie aizgāja līdz Eškolas ielejai, apskatīja zemi un darīja gļēvas Israēla dēlu sirdis, ka tie negāja uz zemi, ko Kungs tiem devis.


text:
“Tie vīri, kas iznāca no Ēģiptes, kam divdesmit gadu un vairāk, viņi neredzēs zemi, ko es apzvērēju Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam, jo ne visā tie man sekoja!


text:
Tad pret Israēlu iedegās Kunga dusmas un viņš lika četrdesmit gadus tiem klīst pa tuksnesi, līdz izmira visa paaudze, kas bija darījusi to, kas Kungam likās ļauns.


text:
Un, redzi, jūs, grēcinieku dzimums, esat nākuši savu tēvu vietā, lai uzpūstu Kunga dusmu kvēli pret Israēlu vēl lielāku!


text:
Ja jūs novērsīsieties un nesekosiet viņam, tad viņš atkal atstās tautu tuksnesī un jūs viņus visus iedzīsiet postā!”


text:
Tad tie nāca pie viņa un teica: “Mēs uzcelsim tur saviem ganāmpulkiem avju aplokus un pilsētas saviem bērniem,


text:
bet mēs paši steigsim bruņoties kopā ar Israēla dēliem, līdz būsim tos noveduši viņu novadā, lai mūsu bērni paliek nocietinātās pilsētās šīs zemes iemītnieku dēļ!


text:
jo mēs nemantosim kopā ar viņiem viņpus Jardānas, mums būs savs mantojums šaipus Jardānai uz austrumiem!”


text:
ja ikviens no jums bruņots ies pāri Jardānai Kunga priekšā, līdz viņš būs padzinis savus ienaidniekus


text:
un zeme tiks iekarota Kunga priekšā, pēc tam jūs varēsiet iet atpakaļ, un jūs būsiet bez vainas Kunga un Israēla priekšā, un šī zeme būs jūsu īpašums Kunga priekšā.


text:
Bet, ja jūs tā nedarīsiet, tad, redzi, jūs būsiet grēkojuši pret Kungu, tad zināsiet savu grēku, tas jūs uzmeklēs!


text:
Un Mozus deva par viņiem pavēli priesterim Elāzāram un Jozuum, Nūna dēlam, un Israēla dēlu cilšu vadoņiem.


text:
Mozus tiem teica: “Ja Gāda dēli un Rūbena dēli kopā ar jums ies pāri Jardānai, visi bruņoti karam Kunga priekšā, un jūs ieņemsiet to zemi, tad dodiet viņiem par īpašumu Gileāda zemi.


text:
Bet, ja tie nebruņosies un neies kopā ar jums, tad lai tie manto īpašumu kopā ar jums Kanaāna zemē!”


text:
Mēs iesim bruņoti Kunga priekšā uz Kanaāna zemi, un mūsu īpašuma mantojums otrpus Jardānas būs mums!”


text:
Un Mozus deva viņiem, Gāda dēliem un Rūbena dēliem, un pusei Manases, Jāzepa dēla, cilts, amoriešu ķēniņa Sīhona ķēniņvalsti un Bāšānas ķēniņa Oga ķēniņvalsti – zemi un pilsētas tajās un zemi visapkārt pilsētu robežām.


text:
Šie ir Israēla dēlu ceļi pēc tam, kad tie savos pulkos bija izgājuši no Ēģiptes zemes Mozus un Ārona vadībā.


text:
Pēc Kunga pavēles Mozus pierakstīja, kā viņi iznāca un kā viņi gāja, un šie ir viņu ceļi pēc iziešanas.


text:
Viņi izgāja no Raamsēsas pirmajā mēnesī, pirmā mēneša piecpadsmitajā dienā, pēc Pashas. Israēla dēli ar stipru roku izgāja, visiem ēģiptiešiem redzot.


text:
Tad ēģiptieši vēl apglabāja tos, ko viņiem bija nokāvis Kungs – visus pirmdzimtos. Tā Kungs sprieda tiesu viņu dieviem!


text:
Un viņi devās ceļā no Ētāmas un atgriezās Pī-Hīrotā, kas pret Baal-Cefonu, un apmetās iepretī Migdolai.


text:
Un viņi devās ceļā no Hīrotas un pa jūras vidu gāja uz tuksnesi, trīs dienas tie gāja pa Ētāmas tuksnesi un apmetās Mārā.


text:
Un viņi devās ceļā no Māras un nonāca Ēlīmā, un Ēlīmā bija divpadsmit ūdens avoti un septiņdesmit palmas, un tie apmetās tur.


text:
Priesteris Ārons uzkāpa Hora kalnā, kā Kungs bija pavēlējis, un tur viņš nomira četrdesmitajā gadā pēc Israēla dēlu iziešanas no Ēģiptes zemes, piektā mēneša pirmajā dienā.


text:
tad padzeniet savā priekšā visus tās zemes iemītniekus un izdeldējiet visus viņu kaltos tēlus un izlietos tēlus un izdeldējiet un nopostiet visas viņu augstienes!


text:
Mantojiet zemi, izlozējot to savām dzimtām – lielākajai tās mantojumu tu palielini, bet mazākajai tās mantojumu samazini. Kā loze krīt, tā lai ir! Mantojiet to pēc savu tēvu ciltīm.


text:
Bet, ja jūs nepadzīsiet tās zemes iemītniekus savā priekšā, tad tie, kurus jūs tur būsiet atstājuši, jums būs kā ērkšķi acīs un dzelkšņi sānos – tie naidosies ar jums tajā zemē, kur jums jādzīvo.


text:
“Pavēli Israēla dēliem un saki tiem: kad ieiesiet Kanaāna zemē, tā zeme jums tiks mantojumā – Kanaāna zeme visās tās robežās!


text:
Šī jums būs dienvidu puse – no Cīna tuksneša gar Edoma pamali lai dienvidu robeža iet no Sāls jūras krasta austrumos.


text:
Tad robeža pagriežas no Negebas uz Skarpiju pāreju un šķērso Cīnu, un tā beidzas dienvidos no Kādēš-Barnēas un iet uz Hacar-Adāru un pāri uz Acmonu.


text:
Lai robeža iet lejup no Šefāmas uz Riblu, austrumpusē Ainai, tad lai robeža skar Kineretas ezera austrumu piekrasti.


text:
Un Mozus pavēlēja Israēla dēliem: “Šī ir tā zeme, kas jums jāmanto lozējot – to Kungs pavēlēja dot deviņām ciltīm un pusciltij,


text:
jo Rūbena dēlu cilts jau ir saņēmusi pēc saviem tēvu namiem un Gāda dēlu cilts pēc saviem tēvu namiem un puse Manases cilts jau ir saņēmusi savu mantojumu.


text:
Divarpus ciltis jau ir saņēmušas savu mantojumu otrpus Jardānas pretī Jērikai, austrumos pret saules lēktu.”


text:
“Pavēli Israēla dēliem, lai tie dod levītiem pilsētas no sava mantojuma, kur tie var dzīvot, un lai dod levītiem ganības ap pilsētām.


text:
Nomēri ārpus pilsētas uz austrumu pusi divus tūkstošus elkoņu un uz dienvidu pusi divus tūkstošus elkoņu, un uz rietumu pusi divus tūkstošus elkoņu, un uz ziemeļu pusi divus tūkstošus elkoņu, vidū lai ir pilsēta – tādas lai tiem ir ganības ap viņu pilsētām.


text:
Un no pilsētām, ko dodat levītiem, sešas pilsētas lai ir patvēruma pilsētas, kur atļauts bēgt slepkavām, un bez šīm lai ir vēl četrdesmit divas pilsētas.


text:
Bet ar pilsētām, ko jūs dodat no Israēla dēlu īpašuma, dariet tā – lielākā cilts lai dod vairāk, bet mazākā cilts lai dod mazāk – katra lai dod levītiem samērā ar savu mantojumu.”


text:
tad izraugieties sev pilsētas, kas jums būs patvēruma pilsētas, lai uz turieni var bēgt slepkava, kas kādu nokāvis neapzināti.


text:
Tās pilsētas lai jums ir patvērums no atriebēja, lai slepkava nemirst, pirms nav stājies sapulces tiesas priekšā.


text:
Gan Israēla dēliem, gan svešiniekam, gan tādam, kas pie tiem apmeties, šīs pilsētas lai ir patvērums, lai uz turieni var bēgt ikviens, kas nogalinājis neapzināti.


text:
Bet, ja viņš kādu sitis ar dzelzi un tas miris, tad viņš ir slepkava – lai viņš mirtin mirst, viņš ir slepkava.


text:
Bet, ja viņš kādu sitis ar akmeni, ar ko var nosist, un tas nomiris, tad viņš ir slepkava – lai viņš mirtin mirst, viņš ir slepkava.


text:
Ja viņš kādu sitis ar koku, ar ko var nosist, un tas nomiris, tad viņš ir slepkava – lai mirtin mirst slepkava!


text:
vai viņš ienaidā sit kādu ar roku un tas mirst, tad lai mirtin mirst tas, kas sitis, viņš ir slepkava – asins atriebējs lai nonāvē slepkavu, kad to satiek!


text:
vai arī neredzēdams iesviež tam ar kādu akmeni, ar ko var nosist, un tas nomirst – bet viņš tam nav bijis ne ienaidnieks, nedz gribējis ko ļaunu –,


text:
Sapulce lai glābj slepkavu no asinsatriebēja, lai sapulce viņu sūta atpakaļ uz patvēruma pilsētu, kurp viņš bija aizbēdzis; tur viņš lai mīt, līdz nomirst augstais priesteris, kas svaidīts ar eļļu.


text:
un asinsatriebējs viņu atrod ārpus patvēruma pilsētas robežām, un asinsatriebējs nokauj slepkavu, tad viņam nav asins vainas,


text:
jo tam bija jāpaliek savā patvēruma pilsētā līdz augstā priestera nāvei, tikai pēc augstā priestera nāves slepkava varēja atgriezties sava īpašuma zemē.


text:
Slepkavu – ikvienu, kas kādu nokāvis, lai nokauj, ja ir liecinieki. Viens liecinieks nevar pret kādu liecināt uz nāvi.


text:
Neveiciet izlīgumu par tā grēku, kurš aizbēdzis uz patvēruma pilsētu, – lai viņš neatgriežas dzīvot savā zemē pirms augstā priestera nāves.


text:
Neapgāniet zemi, kur jūs mītat, jo asinis apgāna zemi, un zemei nevar veikt izlīgumu par grēku – par asinīm, kas tur izlietas, kā vien ar tā asinīm, kas tās izlējis!


text:
Tad nāca tēvu namu galvenie no Gileāda, Māhīra dēla, dzimtām, no Manases, Jāzepa dēla, dzimtām un runāja ar Mozu un Israēla dēlu vadoņiem, tēva namu galvenajiem.


text:
Un tie teica: “Mans kungs, Kungs ir pavēlējis izlozēt šo zemi Israēla dēliem, un Kungs ir pavēlējis manam kungam dot mūsu brāļa Celofhāda mantojumu viņa meitām.


text:
Bet, ja tās kļūs par sievām kādam no Israēla cilšu dēliem, tad viņu mantojums tiks atrauts no mūsu tēvu mantojuma un pievienots tās cilts mantojumam, kurai viņas piederēs, un tas tiks atrauts no mūsu izlozētā mantojuma.


text:
Un, kad Israēla dēliem nāks jubileju gads, tad viņu mantojums tiks pievienots tās cilts mantojumam, kurai tās piederēs, un viņu mantojums tiks atrauts no mūsu tēvu cilts mantojuma!”


text:
Šie ir vārdi, ko Kungs pavēlējis par Celofhāda meitām: lai tās iziet par sievām pie tiem, kas tām tīk, taču lai tās ir par sievām kādam, kas no viņu tēvu cilts dzimtām.


text:
Lai Israēla dēlu mantojums nepāriet no cilts pie cilts, bet katrs Israēla dēls lai turas pie sava mantojuma sava tēva ciltī.


text:
Un ik meita, kas iegūst mantojumu kādā Israēla ciltī, lai kļūst par sievu kādam no viņas tēva cilts dzimtām – lai Israēla dēli manto katrs sava tēva mantojumu.


text:
viņas kļuva par sievām vīriem no Jāzepa dēla, Manases dēlu, dzimtām, un viņu mantojums palika viņu tēvu dzimtā.


text:
Šie ir baušļi un tiesas, ko Kungs caur Mozu pavēlēja Israēla dēliem Moāba klajumos pie Jardānas pretī Jērikai.<br/>


text:
Šie ir vārdi, ko Mozus runāja uz visu Israēlu viņpus Jardānas, tuksnesī, klajumos pretī Niedru jūrai starp Pārānu un Tofelu, un Lābanu, un Hacērotu un Dī-Zahabu


text:
Četrdesmitā gada vienpadsmitā mēneša pirmajā dienā Mozus sacīja Israēla dēliem visu, ko Kungs viņam par tiem bija pavēlējis


text:
pēc tam, kad viņš bija nokāvis amoriešu ķēniņu Sīhonu, kurš dzīvoja Hešbonā, un Bāšānas ķēniņu Ogu, kurš dzīvoja Aštārotā, Edreī.


text:
Taisieties un dodieties – ejiet uz amoriešu kalnieni un pie visiem to kaimiņiem – gan klajumos, gan kalnos un ielejās, gan Negebā un jūras krastā – un uz Kanaāna zemi un Lebanonu līdz pat lielajai Eifrātas upei.


text:
Redziet, es jūsu priekšā esmu nolicis zemi, ejiet un iemantojiet zemi, ko Kungs zvērēja dot jūsu tēviem Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam un viņu pēcnācējiem.


text:
Kungs, jūsu tēvu Dievs, lai pieliek tam, cik jūs esat, vēl tūkstoš reižu klāt un lai svētī jūs, kā solījis!


text:
Izvēlieties sev gudrus, saprātīgus un pieredzējušus vīrus pēc savām ciltīm, un es tos iecelšu jums par galvenajiem.


text:
Un es ņēmu jūsu cilšu galvenos, gudrus un zinīgus vīrus, un iecēlu tos pār jums – tie bija virsnieki pār tūkstošiem, virsnieki pār simtiem, virsnieki pār piecdesmit un virsnieki pār desmit visās jūsu ciltīs.


text:
Un jūsu tiesnešiem es todien pavēlēju: uzklausiet savus brāļus un taisni tiesājiet starp cilvēku un viņa tuvāko, un svešinieku.


text:
Neizceliet tiesā nevienu, uzklausiet gan mazu, gan lielu – nebaidieties no cilvēka, jo tiesa pieder Dievam! Bet to lietu, kas jums par grūtu, nododiet man, un es to izklausīšu.


text:
Tad mēs devāmies ceļā no Horeba un gājām cauri visam lielajam un briesmīgajam tuksnesim, ko jūs redzējāt ceļā uz amoriešu kalnieni, kā Kungs, mūsu Dievs, bija pavēlējis, un mēs nonācām Kādēš-Barnēā.


text:
Redzi, Kungs, tavs Dievs, tev devis šo zemi – celies, iemanto to, kā Kungs, mūsu tēvu Dievs, tev teicis! Nebaidies un nebaiļojies!


text:
Tad jūs visi nācāt un teicāt: sūtīsim sev pa priekšu vīrus, lai tie izlūko zemi un pastāsta mums ceļu, pa kuru mums būs jādodas, un par pilsētām, kurās mēs nonāksim.


text:
Viņi ņēma un atnesa mums tās zemes augļus un stāstīja mums: laba ir zeme, ko Kungs, mūsu Dievs, mums dod!


text:
Jūs kurnējāt savās teltīs un teicāt: Kungs ir noskaities – viņš mūs tādēļ izveda no Ēģiptes zemes, lai atdotu amoriešiem, ka tie mūs iznīcina!


text:
Kurp mums iet!? Mūsu sirdis nu tapušas mīkstčaulīgas, jo mūsu brāļi mums teica: tā ir lielāka un stiprāka tauta par mums, to pilsētas ir lielākas un nocietinātas līdz debesīm! Un arī Anāka dēlus mēs tur redzējām!


text:
Kungs, jūsu Dievs, iet jums pa priekšu – viņš par jums cīnīsies tieši tāpat kā Ēģiptē jūsu acu priekšā.


text:
Un tuksnesī – tu pats redzēji – Kungs, tavs Dievs, tevi nesa, kā tēvs nes savu dēlu – visu ceļu, kas jums bija jāiet, līdz nonācāt šeit!


text:
kas jūsu priekšā gāja pa ceļu, lai izvēlētos jums vietu, kur apmesties, – kā uguns naktī, lai rādītu ceļu, pa kuru jums iet, un kā mākonis dienā!


text:
neviens no šiem vīriem, no šīs ļaunās paaudzes neredzēs to labo zemi, ko es apzvērēju dot jūsu tēviem!


text:
Vien izņemot Kālebu, Jefunnes dēlu. Viņš to redzēs, viņam un viņa dēliem es došu to zemi, ko jau minusi viņa kāja, jo viņš vienmēr sekoja Kungam.


text:
Jozua, Nūna dēls, kas tev palīdz, – viņš tur nonāks! Spēcini viņu, jo viņam būs jāmanto zeme Israēlam!


text:
Bet jūsu bērni, par kuriem jūs teicāt: tie kļūs par laupījumu, un jūsu dēli, kas šodien vēl nezina ne labu, ne ļaunu, – tie tur nonāks, tiem es to došu, un viņi to iemantos!


text:
Tad jūs man atbildējāt: mēs esam grēkojuši pret Kungu! Mēs iesim un cīnīsimies, kā Kungs, mūsu Dievs, ir pavēlējis! Tad jūs visi apjozāties ieročiem un grasījāties kāpt kalnienē.


text:
Bet Kungs man teica: saki viņiem: nekāpiet un necīnieties, jo es neesmu ar jums! Ka ienaidnieki jūs nesatriec!


text:
Un es runāju ar jums, bet jūs mani neklausījāt un dumpojāties pret Kungu, un uzdrošinājāties kāpt kalnienē.


text:
Tad jums pretī iznāca amorieši, kas dzīvoja kalnienē, un vajāja jūs kā bites, kāva jūs līdz pat Seīrai, līdz Hormai.


text:
Jūs atgriezāties un raudājāt Kunga priekšā, bet Kungs neklausījās, ko jūs sakāt, – viņš jūs neuzklausīja!


text:
Tad mēs gājām un pa tuksnesi devāmies ceļā uz Niedru jūru, kā Kungs man bija teicis, un ilgu laiku klejojām ap Seīra kalniem.


text:
Pavēli tautai: jūs iesiet cauri savu brāļu, Ēsava dēlu, robežām, kur tie mīt Seīrā, un tie baidīsies no jums. Bet lūkojiet,


text:
ka jūs necīnāties ar tiem, jo no viņu zemēm es jums nedošu pat ne pēdu, jo Seīra kalnus es esmu devis īpašumā Edomam.


text:
Jo Kungs, tavs Dievs, ir svētījis tevi, viņš zina visu, ko tu darīji, kā tu gāji cauri šim lielajam tuksnesim. Visus šos četrdesmit gadus Kungs, tavs Dievs, bija ar tevi – tev nekā netrūka.


text:
Un mēs pagājām garām saviem brāļiem, Ēsava dēliem, kas dzīvoja Seīrā, pa ceļu no Ēlatas un Ecjon-Geberas uz klajumiem, un mēs pagriezāmies un devāmies uz Moāba tuksnesi.


text:
Un Kungs man teica: nenaidojies ar Moābu un necīnies ar to karā, jo no viņa zemes es tev neko nedošu par īpašumu, Āru es esmu devis par īpašumu Lata dēliem.


text:
Seīrā agrāk dzīvoja horieši, bet Ēsava dēli viņus padzina, iznīcināja un apmetās viņu vietā, tāpat kā Israēls darīja ar savu īpašuma zemi, ko Kungs tam deva.


text:
Laiks no tā brīža, kad mēs devāmies ceļā no Kādēš-Barnēas, līdz kamēr pārcēlāmies Zeredas upei, bija trīsdesmit astoņi gadi – no nometnes bija iznīkusi visa paaudze, kas toreiz bija karotāji, kā Kungs tiem bija zvērējis.


text:
Un, kad tu tuvosies Amona dēliem, tad nenaidojies un nekaro ar tiem, jo no Amona dēlu zemes es tev īpašumu nedošu, to es esmu devis īpašumā Lata dēliem.


text:
Tā bija liela un stipra tauta – stalti kā anākieši, bet Kungs tos iznīcināja amoniešu priekšā, viņi tos padzina un apmetās to vietā,


text:
tāpat viņš darīja Ēsava dēliem, kas dzīvoja Seīrā, kad viņš iznīcināja to priekšā horiešus, un tie padzina viņus un apmetās viņu vietā.


text:
Un aviešus, kas mita ciematos līdz Gazai, iznīcināja kaftorieši, kas atnāca no Kaftoras un apmetās viņu vietā.


text:
Celies, dodies ceļā un celies pār Arnonas upi! Redzi, es esmu atdevis tev amorieti, Hešbonas ķēniņu Sīhonu, un viņa zemi – nevilcinies gūt īpašumu, cīnies ar viņu karā!


text:
Kopš šodienas es iedvesīšu bailes un briesmas no tevis visām tautām zem debess! Tās dzirdēs par tevi, drebēs un trīcēs!


text:
Ēdienu tu man pārdosi par sudrabu – tad es ēdīšu, un ūdeni tu man dosi par sudrabu – un es dzeršu, es tikai kājām iziešu cauri,


text:
kā man ļāva Ēsava dēli, kas mīt Seīrā, un moābieši, kas mīt Ārā, tad es pār Jardānu došos uz to zemi, ko Kungs, mūsu Dievs, mums dod!


text:
Bet Hešbonas ķēniņš Sīhons negribēja laist mūs cauri, jo Kungs, tavs Dievs, bija nocietinājis viņa garu un darījis spītīgu viņa sirdi, lai todien nodotu viņu tavā rokā.


text:
Un Kungs man teica: redzi, es nevilcinos dot tev Sīhonu un viņa zemi! Nevilcinies ņemt viņa zemi īpašumā!


text:
Tolaik mēs sagrābām visas viņa pilsētas, mēs apkāvām visus vīrus, sievas un bērnus pilsētā – nepalika neviena!


text:
No Aroēras, kas Arnonas upes krastā, līdz tām pilsētām, kas ielejā līdz Gileādai, nebija pilsētas, kas mums būtu nepieejama – tās visas Kungs, mūsu Dievs, atdeva mums!


text:
Taču Amona dēlu zemei tu netuvojies – nevienai Jabokas upes pietekai un kalnu pilsētai, nekam, ko Kungs, mūsu Dievs, aizliedzis!


text:
Tad mēs devāmies ceļā un gājām uz Bāšānu. Bāšānas ķēniņš Ogs iznāca mums pretī – viņš un visa viņa tauta, lai cīnītos Edreī.


text:
Un Kungs man teica: nebaidies no viņa, jo es viņu, viņa tautu un viņa zemi atdošu tev, un tu viņam darīsi tāpat, kā darīji amoriešu ķēniņam Sīhonam, kurš dzīvoja Hešbonā.


text:
Un Kungs, mūsu Dievs, atdeva mums arī Bāšānas ķēniņu Ogu un visu viņa tautu, un mēs viņu sakāvām, tā ka neviens tam neatlika.


text:
Tolaik mēs sagrābām visas viņa pilsētas, nebija pilsētas, ko mēs tam nebūtu atņēmuši, sešdesmit pilsētas, visu Argobas apgabalu, Oga ķēniņvalsti Bāšānā.


text:
Tās visas bija nocietinātas pilsētas ar augstiem mūriem, vārtiem un aizšaujamām bultām; un vēl arī daudzas nenocietinātas pilsētas.


text:
Mēs viņus izdeldējām tāpat kā Hešbonas ķēniņu Sīhonu – iznīcinājām visas pilsētas, vīrus, sievas un bērnus!


text:
Tolaik mēs atņēmām zemi diviem amoriešu ķēniņiem, kuri mita pāri Jardānai no Arnonas upes līdz Hermona kalnam –


text:
visas līdzenuma pilsētas un Gileādu, un visu Bāšānu līdz Salhai un Edreī, Bāšānas Oga ķēniņvalsts pilsētām.


text:
Jo no milžiem bija atlicis tikai Bāšānas ķēniņš Ogs, rau, viņa guļvieta bija no dzelzs – vai tā nestāv Amona dēlu Rabā?! – deviņus elkoņus gara un četrus elkoņus plata, pēc cilvēka elkoņa mērot.


text:
Tolaik mēs iemantojām šo zemi – no pašas Aroēras, kas Arnonas ielejā. Pusi Gileāda kalnienes kopā ar tās pilsētām es atdevu rūbeniešiem un gādiešiem.


text:
To, kas no Gileādas atlika, un visu Bāšānu, Oga ķēniņvalsti, es atdevu pusei Manases cilts – visu Argobas apgabalu, tā ir visa Bāšāna, kas tiek saukta par milžu zemi.


text:
Jaīrs, Manases dēls, paņēma visu Argobas apgabalu līdz gešūriešu un maahiešu robežām un nosauca to savā vārdā – Bāšāna nu ir Jaīra ciemi līdz pat šai dienai.


text:
Un rūbeniešiem un gādiešiem es atdevu šo – no Gileādas līdz Arnonas upei, upes vidus ir robeža, un līdz Jabokas upei, kur Amona dēlu robeža,


text:
un arī klajumu, Jardāna ir robeža, no Kineretas līdz klajumu jūrai – Sāls jūrai, līdz Pisgas nogāzēm austrumos.


text:
Un tolaik es jums pavēlēju: Kungs, jūsu Dievs, ir devis jums šo zemi, lai jūs to iemantotu, – visi jūsu karavīri lai bruņoti dodas pa priekšu saviem brāļiem, Israēla dēliem!


text:
Bet jūsu sievas, bērni un ganāmpulki – es zinu, ka jums ir daudz ganāmpulku, – lai paliek jūsu pilsētās, ko es jums devu,


text:
līdz Kungs ļaus apmesties jūsu brāļiem tāpat kā jums, un arī viņi iemantos zemi, ko Kungs, jūsu Dievs, dod tiem viņpus Jardānas. Pēc tam ikviens var atgriezties savā īpašumā, ko es jums esmu devis.


text:
Un Jozuam es tolaik pavēlēju: tu esi redzējis visu, ko Kungs, tavs Dievs, ir darījis šiem abiem ķēniņiem – tā Kungs darīs visām ķēniņvalstīm, kurām jūs iesiet cauri!


text:
Kungs Dievs, tu nevilcinājies rādīt savam kalpam savu varenību un stipro roku, jo kurš dievs debesīs vai uz zemes var darīt tādus darbus kā tu un tādus varoņdarbus kā tu?!


text:
Bet jūsu dēļ Kungs iedegās dusmās uz mani, viņš neklausījās manī, un Kungs man teica: gana tev! Nerunā vairs ar mani par šo!


text:
Kāp Pisgas virsotnē, paraugies uz rietumiem, uz ziemeļiem, uz dienvidiem un uz austrumiem un skaties ar acīm – tu Jardānu nešķērsosi!


