# verses

text:
Un tagad, dēliņ, mīli savus cilts brāļus un nekļūsti sirdī augstprātīgs pret saviem cilts brāļiem, savas tautas dēliem un meitām, atsakoties ņemt sev sievu no tiem, jo no augstprātības ceļas pilnīgs sajukums un pazušana, bet no lepnības ceļas zaudējums un trūkums, jo lepnība ir visa posta māte.


text:
Neatliec ne uz dienu neviena cilvēka algu, kas pie tevis strādā, bet atdod viņam bez kavēšanās, un, ja tu kalposi Dievam, tev tiks atdots. Esi uzmanīgs, dēls, visos savos darbos un uzvedies kā labi audzināts visos savos ceļos.


text:
Ko tu pats nīsti, to nedari nevienam. Nedzer vīnu piedzerdamies, tā ka dzeršana lai tevi nepavada tavā ceļā.


text:
Trūkumcietējam dod no savas maizes un kailajiem no savām drēbēm. No savas pārpilnības dod žēlsirdības dāvanas, un lai tava acs nav skaudīga darīt žēlsirdības darbu.


text:
Ik brīdi slavē Kungu Dievu un no viņa izlūdzies, ka tavos ceļos tev labi veiktos un visas tavas takas un nodomi labi sekmētos, tādēļ ka nevienam cittautietim nav padoma, bet Kungs ir tas, kas dod visu labo, un, kuru vien viņš grib, to pazemo pēc savas gribas. Un tagad, dēls, piemini manus baušļus, tā ka tie netiktu izdzēsti no tavas sirds.


text:
Un tagad, dēls, es tev atklāju par desmit talantiem sudrabā, ko esmu noguldījis pie Gabaēla, Gabri dēla, mēdiešu zemē Ragos.


text:
Nebaidies, dēls, ka esam kļuvuši nabagi, tev piederēs ļoti daudz laba, ja vien bīsies Dieva un bēgsi no jebkura grēka un darīsi to labāko Dieva, sava Kunga, priekšā.”


text:
Bet kā gan es varēšu paņemt no viņa sudrabu? Viņš taču nepazīst mani, un es nepazīstu viņu. Kādu zīmi lai dodu viņam, ka viņš mani pazītu un dotu man sudrabu? Arī ceļu uz mēdiešu zemi, kā turp noiet, es nezinu.”


text:
Tobits atbildēja Tobijam, savam dēlam: “Viņš man ir iedevis ar savu roku rakstītu līgumu, un es viņam esmu iedevis savējo; un es to sadalīju divās daļas, un mēs katrs paņēmām savu daļu, un es to noliku kopā ar sudrabu, un, redzi, tagad ir pagājuši divdesmit gadi, kopš noguldīju sudrabu. Un nu, dēls, sameklē sev uzticamu cilvēku, kas ietu kopā ar tevi. Mēs viņam samaksāsim algu, kad tu pārnāksi mājās, tā ka atved šo sudrabu no Gabaēla.”


text:
Un Tobijs izgāja meklēt cilvēku, kas ietu ar viņu uz mēdiešu zemi un zinātu ceļu turp. Izejot viņš satika eņģeli Rafaēlu stāvam viņa priekšā, bet viņš nezināja, ka tas ir Dieva eņģelis,


text:
un jautāja viņam: “No kurienes tu esi, jaunekli?” Un tas viņam sacīja: “No Israēla dēliem, taviem cilts brāļiem, un esmu šeit ieradies, lai nopelnītu iztikai.” Tobijs jautāja: “Vai tu zini ceļu uz mēdiešu zemi?”


text:
Un eņģelis viņam teica: “Jā, bieži tur esmu bijis, es pazīstu šo vietu un zinu labi visus ceļus, bieži esmu devies uz mēdiešu zemi un nakšņojis pie mūsu brāļa Gabaēla, kas dzīvo Ragos mēdiešu zemē, ko no Ekbatanas šķir divu dienu gājums, jo Ragi atrodas kalnos.”


text:
Tobijs viņam sacīja: “Uzgaidi mani, jaunekli, kamēr es aizeju pie tēva un viņam izstāstu, jo man vajag, lai tu nāktu ar mani, es tev par to maksāšu algu.”


text:
Un, iegājis pie sava tēva, Tobijs viņam paziņoja: “Klau, es atradu cilvēku no maniem cilts brāļiem israēliešiem.” Un viņš sacīja: “Pasauc to cilvēku pie manis, lai es redzu, no kādas tautas un cilts viņš ir un vai ir uzticams, lai dotos ar tevi, dēls.”


text:
Tobijs izgāja, atsauca viņu un sacīja viņam: “Jaunekli, tēvs tevi sauc.” Un eņģelis iegāja pie viņa, un Tobits viņu sveicināja pirmais. Eņģelis viņam sacīja: “Lai prieks ar jums pilnībā!” Un Tobits viņam atbildēja: “Kas man vairs paliek no prieka? Es esmu neredzīgs cilvēks un neredzu debesu gaismu, bet mītu tumsā kā mirušie, kas vairs neredz dienas gaismu; esmu dzīva būtne starp mirušiem, cilvēku balsis dzirdu, bet viņus neredzu.” Bet eņģelis viņam sacīja: “Esi možs, Dievs ir tuvu, lai tevi dziedinātu, esi možs.” Tobits viņam sacīja: “Mans dēls Tobijs grib doties uz mēdiešu zemi. Vai tu varēsi viņu pavadīt ceļā un aizvest viņu galā? Es tev došu algu, brāli.” Eņģelis viņam sacīja: “Es varēšu ceļot kopā ar viņu. Es zinu visus ceļus, jo bieži esmu devies uz mēdiešu zemi un esmu pārstaigājis visus tās līdzenumus un kalnus, un visus tās ceļus es pazīstu.”


text:
Eņģelis atbildēja: “Kādēļ tev vajadzīga mana cilts?” Un Tobits viņam sacīja: “Patiesi es gribu zināt, kādas tautas tu esi, brāl, un kāds ir tavs vārds.”


text:
Un Tobits sacīja viņam: “Esi sveiks, lai Dievs tevi sargā, brāli, un nepukojies, brāli, ka gribēju izdibināt patiesību par tavu tēvu. Tu izrādies esam mūsu cilts brālis, tu esi no krietnas un labas dzimtas, es pazinu lielā Semelija divus dēlus Hananju un Nātānu. Viņi pavadīja mani ceļā uz Jeruzālemi un kopā ar mani tur pielūdza Dievu un nestaigāja maldu ceļus. Tavi radinieki ir labi cilvēki, tu esi no labas saknes! Lai esi sveicināts šeit pie mums.”


text:
Un viņš turpināja: “Es tev došu dienas algu vienu drahmu un visu nepieciešamo ceļam gan tev, gan manam dēlam.


text:
Un eņģelis viņam sacīja: “Es došos ar viņu ceļā, un nebaidies, sveiki un veseli aiziesim un tādi paši arī atgriezīsimies pie tevis, tādēļ ka ceļš ir drošs.” Un Tobits sacīja: “Lai esi svētīts, brāli!” Un viņš piesauca klāt savu dēlu un sacīja viņam: “Dēliņ, sagatavo visu ceļam un dodies ar savu brāli ceļā, un Dievs debesīs jūs tur pasargās un atvedīs atpakaļ pie manis sveikus un veselus, un viņa eņģelis sargādams pavadīs jūs ceļā, dēliņ.” Un pirms došanās ceļā Tobijs noskūpstīja savu tēvu un māti un sacīja Tobitam: “Vesels es aizeju.”


text:
Un viņa māte sāka raudāt un sacīja Tobitam: “Kādēļ tu tā dari, sūtīdams manu dēliņu? Vai tad viņš nav mūsu balsts, pie kā turamies, kad viņš ir ar mums vienmēr?


text:
Bet Tobijs viņai sacīja: “Neiebilsti ne vārda! Drošībā mūsu dēliņš aizceļo, un sveiks un vesels viņš atgriezīsies pie mums, tavas acis viņu redzēs tajā pašā dienā, kad viņš sveiks un vesels atgriezīsies pie tevis,


text:
ne vārda vairs, nebaidies par viņiem, mīļā, jo labais eņģelis viņam ies līdzi un veiksme viņu pavadīs ceļā, un sveiks un vesels viņš atgriezīsies.”


text:
Tad dēls izgāja un eņģelis līdz ar viņu, un suns iznāca viņam līdzi un aizgāja ar viņiem, un viņi divatā gāja, līdz ceļā uznāca nakts, un viņi apmetās nakšņot pie Tigrinas upes.


text:
Kad dēls nokāpa noskalot kājas Tigrinas upē, no ūdens izlēkusi liela zivs gribēja nokost zēnam kāju, un viņš iekliedzās.


text:
Eņģelis viņam sacīja: “Pāršķel zivi un izņem tai žulti, sirdi un aknas un noglabā tās pie sevis, bet iekšas izmet, dziedināšanā noderīga ir tikai žults, sirds un aknas.”


text:
Zēns pāršķēla zivi un pataupīja no tās žulti, sirdi un aknas, bet zivi izcepa un apēda, un pārpalikumu iesālīja.


text:
Viņš atbildēja: “Zivs sirds un aknas – sadedzini tos vīra vai sievas priekšā, kad tiem ir piestājies dēmons vai kāds ļaunais gars, un jebkāda ļaunā klātbūtne bēgs un atstās tos mierā līdz mūža galam.


text:
Rafaēls sacīja zēnam: “Tobij, brāli.” Un viņš atbildēja: “Jā, es te.” Un Rafaēls viņam sacīja: “Šonakt mums vajag pārnakšņot Raguēla namā, šis cilvēks ir tavs radinieks, un viņam ir meita, vārdā Sāra.


text:
Cita dēla vai meitas viņam nav kā tikai Sāra, un pēc radniecības tu esi viņai vistuvāk, lai viņu mantotu sev, un visu viņas tēvam piederošo tev pienākas saņemt mantojumā; meitene ir ļoti saprātīga un drosmīga, un skaista, un viņas tēvs ir krietns vīrs.”


text:
Tad viņš turpināja: “Tev pieder tiesības ņemt viņu sev, un tagad klausies manī, brāli: šo pašu vakaru es runāšu ar viņas tēvu par šo meiteni, lai mēs viņu ņemtu tev par līgavu, un, kad atgriezīsimies no Ragiem, rīkosim kāzas. Un zini – Raguēls nevarēs likt šķēršļus starp jums vai citam viņu atdot, jo tad viņš pēc Mozus grāmatas tiesas būtu pelnījis nāvi, tādēļ ka zina – pēc mantojuma tiesībām tev ir priekšroka ņemt viņa meitu par sievu, nevis kādam citam vīram. Un tagad uzklausi mani, brāli, mēs runāsim par šo meiteni jau šovakar un tev viņu saderināsim, un, atgriezdamies no Ragiem, ņemsim viņu sev līdzi un aizvedīsim uz tavām mājām.”


text:
Tobijs atbildēja Rafaēlam: “Azarja, brāli, esmu dzirdējis, ka viņa ir bijusi izdota jau septiņiem vīriem un viņi visi miruši tajā pašā naktī, līdzko iegājuši pie viņas līgavas kambarī. Un es dzirdēju ļaudis runājam, ka dēmons nogalina tos, kas ieiet pie viņas.


text:
Bet es esmu tēvam vienīgais dēls un baidos, vai, ieiedams pie viņas, nemirstu tāpat kā iepriekšējie, jo viņu mīl dēmons, kurš nevienam ļaunu nedara kā tikai tiem, kurus mēģina ar viņu saprecināt. Un tagad es baidos, ka nemirstu un nenovedu savu tēvu un savu māti dzīvus kapā no bēdām par mani; cita dēla viņiem nav, kas varētu viņus apglabāt.”


text:
Bet eņģelis viņam sacīja: “Vai tu neatceries vārdus, ko tev pavēlēja tēvs, ka tev ir jāņem sieva no savas dzimtas? Un tagad uzklausi mani, brāli, par dēmonu vairs ne vārda, tādēļ ka viņai ir jākļūst par tavu sievu, un šajā naktī viņa tiks atdota tev par sievu.


text:
Kad tu ieiesi līgavas kambarī, ņem no zivs aknām un sirds un ieliec kvēpināmo zāļu pelnos, tad izplatīsies smarža, un to odīs dēmons un bēgs no turienes un vairs nerādīsies viņas tuvumā līdz dzīves beigām.


text:
Un, pirms tu viņai tuvojies, abi piecelieties un lūdziet Dievu un piesauciet debesu Kungu, lai notiek žēlastība un pār jums nāk izglābšanās; nebīsties, jo viņa tev ir saderināta pirms šā laika, un tu viņu izglābsi un viņa ies ar tevi, un es paredzu, ka tev būs no viņas bērni un tie būs tev brāļu vietā. Neiebilsti vairs ne vārda.”


text:
Kad Tobijs dzirdēja Rafaēla vārdus, ka Sāra ir viņa cilts māsa no viņa tēva nama dzimuma, viņš to iemīlēja un viņa sirds tai ļoti pieķērās.


text:
Tobijs iegāja Ekbatanā, viņš sacīja Rafaēlam: “Azarja, brāli, ved mani taisnā ceļā pie Raguēla, mūsu brāļa.” Un tas aizveda viņu uz Raguēla namu, un viņi atrada to sēžam pie pagalma vārtiem un pirmie viņu sveicināja, un Raguēls sacīja: “Patiesi esiet sveicināti, brāļi, prieks redzēt jūs ierodamies, esiet veseli,” un ieveda viņus savā mājā.


text:
Un Edna tiem jautāja: “No kurienes esat, brāļi?” Un viņi atbildēja: “Mēs esam no Neftalima dēliem, no gūstā aizdzītajiem, kas dzīvo Ninivē.”


text:
Viņa jautāja: “Vai jūs pazīstat Tobitu, kas ir mūsu brālis?” Un tie atbildēja: “Mēs viņu pazīstam gan.”


text:
Viņa jautāja: “Vai viņš ir vesels un viņam labi klājas?” Tie viņai atbildēja: “Viņš ir dzīvs un pie veselības.” Un Tobijs sacīja: “Viņš ir mans tēvs.”


text:
Un Raguēls, pielēcis kājās, apskāva viņu un raudādams viņam sacīja: “Esi svētīts, dēls, tāda laba un krietna tēva dēls tu esi. Ak, kāda nelaime, ka tāds vīrs, kas ir taisns un dara žēlsirdības darbus, kļuvis akls.” Un Tobijam, savam brāļadēlam, ap kaklu kritis, viņš raudāja.


text:
Kad viņi nomazgājās un noskalojās un apsēdās pie galda ieturēt azaidu, Tobijs sacīja Rafaēlam: “Azarja, brāli, saki Raguēlam, lai viņš Sāru, manu māsīcu, dod man par sievu.”


text:
Raguēls šos vārdus dzirdēja, bet zēnam sacīja: “Šovakar ēd un dzer un priecājies. Izņemot tevi, cita jau nav, kam pienāktos ņemt Sāru, manu meitu, brāl, tāpat kā man nav tiesību dot viņu kādam citam kā tikai tev, jo tu esi mans tuvākais radinieks, bet man tev jāatklāj visa patiesība, dēls.


text:
Es viņu jau esmu izdevis septiņiem vīriem no mūsu cilts brāļiem, un visi viņi nomira tajā pašā naktī, kad gribēja ieiet pie viņas. Bet tu, dēls, ēd un dzer tagad, gan jau Kungs darīs mums pēc sava prāta.”


text:
Bet Tobijs sacīja: “Nekādā gadījumā es neēdīšu un nedzeršu, tiekams tu izšķirsi visu par mani.” Tad Raguēls viņam sacīja: “Es darīšu. Tad nu viņa ir tev atdota pēc Mozus grāmatas sprieduma, un tā ir nolemts no debesīm, ka viņa tev tiek atdota, saņem savu sievu. No šā brīža tu esi viņas vīrs un viņa ir tava sieva, atdota tev no šodienas uz visiem laikiem, un debesu Kungs piešķirs jums veiksmi, dēls, jau šajā naktī un dos pār jums apžēlošanu un mieru.”


text:
Un Raguēls pasauca savu meitu Sāru, un tā ienāca pie viņa, un, paņēmis Sāras roku, viņš deva to Tobijam un sacīja: “Saņem viņu pēc bauslības un sprieduma, kas rakstīts Mozus grāmatā – atdot viņu tev par sievu, turi viņu un ved pie sava tēva. Lai esi sveiks, un debesu Dievs lai jums pašķir veiksmes un miera ceļu.”


text:
Un viņš pasauca savu sievu Ednu, viņas māti, un lika atnest rakstu rulli un uzrakstīja laulības līguma rakstu rulli, ka viņš atdod viņu par sievu Tobijam, pēc Mozus bauslības sprieduma. Pēc tam viņi sāka ēst un dzert.


text:
Un Raguēls pasauca savu sievu Ednu un viņai sacīja: “Sieva, sagatavo viņai citu kāzu istabu un ieved viņu tur.”


text:
Nogājusi viņa uzklāja gultu kāzu istabā un aizveda viņu tur. Viņa raudāja par meitu, bet, noslaucījusi asaras, sacīja tai:


text:
Pabeiguši ēst un dzert, viņi gribēja doties gulēt. Viņi aizveda jaunekli un ieveda viņu kāzu istabā.


text:
Tad Tobijs atcerējās Rafaēla vārdus un izņēma zivs aknas un sirdi no maisa, kur tos turēja, un ielika smaržīgo zāļu pelnos.


text:
Un zivs smarža atturēja dēmonu, un tas aizbēga augšup uz Ēģiptes pusi, un Rafaēls dzinās viņam pakaļ un sasēja tur tam kājas un stingri to sasaistīja.


text:
Viņi izgāja un aizslēdza kāzu istabas durvis. Un Tobijs piecēlās no zviļņa un sacīja: “Māsa, piecelies, lūgsim un izlūgsimies no mūsu Kunga, lai viņš par mums apžēlojas un mūs izglābj.”


text:
Viņa piecēlās, un viņi sāka lūgt Dievu, lai tiktu glābti. Tie lūdza ar vārdiem: “Esi slavēts, mūsu tēvu Dievs, un lai slavēts tavs vārds uz visiem laikiem un audzēm, lai tevi slavē debesis un visa tava radība uz laiku laikiem.


text:
Tu radīji Ādamu un radīji viņam palīgu, stiprinājumu Ievu, viņa sievu, un no viņiem abiem ir dzimis viss cilvēku dzimums, un tu esi sacījis: cilvēkam nav labi būt vienam, radīsim viņam palīgu – līdzīgu viņam.


text:
Un tagad nevis maucības dēļ es sev ņemu šo savu sievu, bet nopietnībā, pavēli mūs abus apžēlot un nodzīvot mums kopā līdz vecumdienām.”


text:
No rīta piecēlies Raguēls pasauca pie sevis mājas kalpotājus, un viņi gāja rakt kapu, jo viņš nodomāja: “Ja nu viņš nomirst un mēs kļūstam par apsmieklu, un mūs apņirdz.”


text:
un sacīja: “Aizsūti kādu no kalponēm, lai tā iegājusi apskatās, vai viņš vēl ir dzīvs, un, ja miris, lai mēs viņu apglabājam, kamēr neviens to vēl nezina.”


text:
Un viņi sūtīja kalponi – viņi paņēma lukturi un atvēra durvis, un viņa iegāja pie tiem un atrada tos abus aizmigušus guļam.


text:
Un Raguēls slavēja debesu Dievu un sacīja: “Esi slavēts, Dievs, visā šķīstā un svētā slavināšanā, lai tevi slavē tavi svētie un visa tava radība, un visi tavi eņģeļi un tavi izredzētie uz visiem laiku laikiem.


text:
Esi slavēts, ka esi mani iepriecinājis un ar mani nenotika, kā ļauni biju paredzējis, bet tu darīji man pēc savas lielās apžēlošanas.


text:
Esi slavēts, jo tu esi apžēlojies par diviem viendzimušiem, arī turpmāk apžēlojies par viņiem, Kungs, dari, ka viņi veselīgi nodzīvo dzīvi ar līksmi un apžēlošanu.”


text:
Tad Raguēls pavēlēja savai sievai cept daudz maizes, un, pie ganāmpulka nogājis, atveda divus vēršus un četrus aunus un lika tos nokaut, un viņi sāka gatavoties kāzām.


text:
Un viņš pasauca Tobiju un sacīja viņam: “Četrpadsmit dienas tu nekur neiesi no šejienes, bet te paliksi un ēdīsi un dzersi pie manis, un priecēsi manas meitas dvēseli, kurai bija tik daudz jāizcieš.


text:
No visa, kas man pieder, ņem pusi uzreiz un ej vesels pie sava tēva, un otra puse, kad es un mana sieva mirsim, arī būs jūsu. Esi drošs, manu zēn, es esmu tavs tēvs un Edna tava māte, un mēs būsim tavi un tavas sievas no šī laika uz mūžu. Esi drošs, mans dēls!”


text:
“Azarija, brāli, ņem līdzi četrus mājas kalpus un divus kamieļus un dodies uz Ragiem. Ej pie Gabaēla un dod viņam ar roku rakstītu līgumu un ņem sudrabu un nes sev līdzi uz kāzu namu.


text:
Un Rafaēls aizceļoja un četri mājas kalpi un divi kamieļi uz Ragiem mēdiešu zemē, un viņi nakšņoja pie Gabaēla, un viņš deva tam rokas rakstīto un pavēstīja tam par Tobiju, Tobita dēlu, ka viņš ir apņēmis sievu un aicina to uz kāzām. Un cēlies viņš tam noskaitīja aizzīmogotus maisiņus un visu to iepakoja.


text:
Viņi devās ceļā kopā un nonāca kāzu namā. Un viņi iegāja pie Raguēla un atrada Tobiju pie galda, un viņš pielēca kājās un sveicināja, un Gabaēls raudāja un svētīja viņu ar vārdiem: “Labais un krietnais puis, labā un krietnā, taisnā un žēlsirdīgā vīra dēls, lai Kungs dod debesu svētību tev un tavai sievai, tavam sievastēvam un tavai sievasmātei, slavēts lai ir Dievs, ka esmu itin kā ieraudzījis savu brālēnu Tobitu, jo tu esi tik līdzīgs viņam.”


text:
No dienas dienā Tobits skaitīja, cik dienas pavadītas ceļojumā un kad ir jāatgriežas, un, kad dienu skaits bija piepildījies, bet dēls vēl nebija pārnācis,


text:
viņš sacīja: “Vai viņš ceļā ir aizkavēts? Vai varbūt Gabaēls ir miris un neviens viņam nevar atdot sudrabu?”


text:
Viņa sieva Anna sacīja: “Mūsu dēls ir pagalam un nav vairs starp dzīvajiem,” un sāka raudāt un liet asaras par savu dēlu, sacīdama:


text:
Tad Tobits teica viņai: “Apklusti, ne vārda vairs, sieva, viņam viss ir labi, viņiem, iespējams, ir radušies kavēkļi, bet cilvēks, kas ceļo ar viņu, ir uzticams un viens no mūsu cilts brāļiem, nebēdā par viņu, sieva, viņš vēl pārradīsies.”


text:
Bet viņa atbildēja: “Klusē un nemaldini mani ar savām runām, mans puisītis ir pagalam,” – un katru dienu viņa izgāja lūkoties uz ceļu, pa kuru dēls bija aizgājis, un neklausīja neviena, bet, kad norietēja saule, mājās pārnākusi, raudāja un lēja asaras visu nakti un nevarēja atrast miega.


text:
Kad bija pagājušas četrpadsmit kāzu dienas, ko Raguēls bija zvērējis rīkot savai meitai, pie viņa ienāca Tobijs un sacīja: “Sūti mani prom, jo es zinu, ka mans tēvs un mana māte vairs necer, ka mani ieraudzīs, un tagad es ar godu tevi lūdzu, tēvs, lai tu mani sūti prom un es varu doties pie sava tēva; es jau tev stāstīju, kā es viņu atstāju.”


text:
Tad Raguēls sacīja Tobijam: “Paliec, dēls, paliec pie manis, un es nosūtīšu vēstnešus pie tava tēva Tobita, un tie par tevi pavēstīs viņam.” Bet Tobijs viņam sacīja: “Nekādā ziņā, pie goda lūdzu, ka tu sūtītu mani prom no šejienes pie mana tēva.”


text:
Un Raguēls cēlās un atdeva Tobijam viņa sievu Sāru un pusi no visas savas mantas, kalpus un kalpones, vēršus un avis, ēzeļus un kamieļus, drēbes un sudrabu, un rīkus.


text:
Un Raguēls sveikus viņus aizsūtīja un atsveicinājās, sacīdams: “Lai tev labi klājas, dēls, sveiks aizej, lai debesu Kungs dod jums un tavai sievai Sārai sekmīgu ceļu, un, pirms nomirstu, kaut es vēl ieraudzītu jūsu bērnus.”


text:
Un viņš sacīja Sārai, savai meitai: “Dodies pie sava vīratēva, jo no šā laika viņi būs tavi vecāki kā tie, kas tevi dzemdinājuši, ej ar mieru, meit, kaut labas ziņas man nāktos dzirdēt par tevi, kamēr dzīvoju.” Un apskāvis viņš atlaida tos.


text:
Un Edna sacīja: “Tobij, dēls un mīļotais brāli, kaut Kungs tevi veiksmīgi pārvestu mājās un kaut es, vēl dzīva būdama, ieraudzītu tavus un manas meitas Sāras bērnus, pirms man ir jāmirst. Kunga priekšā es uzticu tev savu meitu glabāšanā, neapbēdini viņu nekad savā dzīvē. Dēls, ej ar mieru, no šī brīža es esmu tava māte un Sāra – tava māsa, lai visiem mums labi klājas mūsu dzīvē,” un viņa, abus noskūpstījusi, sveikus nosūtīja.


text:
Un aizgāja Tobijs no Raguēla sveiks un priecīgs un pateikdamies debesu un zemes Kungam, visu Ķēniņam, ka tas ir devis viņam labu ceļa veiksmi. Un viņš tam teica: “Kungs man ir pavēlējis viņus godāt visas manas mūža dienas.”


text:
Un abi aizgāja kopā, un Rafaēls sacīja: “Paņem žulti rokā.” Aiz Rafaēla un Tobija kopā ar viņiem nāca suns.


text:
Un viņa, līdzko pamanīja to nākam, sauca tēvam: “Redzi, tavs dēls nāk un tas cilvēks, kas viņu pavada.”


text:
iesmērē zivs žulti viņa acīs – zāles ievilksies un apduļķojums nolobīsies no viņa acīm, un viņš atkal redzēs gaismu.”


text:
Anna pieskrēja un krita dēlam ap kaklu: “Ieraudzīju tevi, dēls, tagad es varu mirt.” Un viņa raudāja.


text:
Tobijs lēni piegāja viņam klāt – zivs žults bija viņa rokā, un viņš pūta viņa acīs un satvēra viņu, sacīdams: “Esi drošs, tēvs!” – un ielēja zāles viņa acīs.


text:
Un vēl viņš sacīja: “Lai slavēts ir Dievs un slavēts ir viņa lielais vārds, un slavēti visi viņa eņģeļi uz laiku laikiem, lai viņa vārds ir svēts un visi eņģeļi ir slavēti uz laiku laikiem, jo viņš man lika sirgt, un, redzi, es tagad redzu savu dēlu Tobiju.”


text:
Tad Tobijs ienāca, priecādamies un slavēdams Dievu pilnā balsī. Tobijs pavēstīja tēvam, kā viņa ceļš ir sekmējies, ka ir atvedis sudrabu, un kā apņēma Sāru, Raguēla meitu, par sievu: “Redzi, viņa nāk un ir jau tuvu Ninives vārtiem.”


text:
Priecādamies un slavēdams Dievu, Tobits izgāja pie Ninives vārtiem, lai satiktu savu vedeklu, un ninivieši, ieraudzījuši viņu neviena nepieturētu ejam un kāpjam ar lielu sparu, brīnījās, un Tobits viņiem atzinās, ka Dievs par viņu ir apžēlojies un ir atdarījis viņam acis.


text:
Un Tobits tuvojās Sārai, sava dēla Tobija sievai, svētīja viņu un sacīja: “Meit, ienāc sveika, un lai slavēts ir tavs Dievs, kas tevi atvedis pie manis, meit, un svētīts tavs tēvs, un svētīts mans dēls Tobijs, un svētīta esi tu, meit. Svētīta ienāc savā mājā, ienāc svētībā un priekā, meit.”


text:
Ieradās Tobija brālēni Ahikars un Nabads, un Tobija un Sāras kāzas turpinājās līksmībā septiņas dienas.


text:
Kad kāzas bija galā, Tobits pasauca Tobiju, savu dēlu, un viņam sacīja: “Dēls, pienākusi stunda atdot algu tam cilvēkam, kas gāja ar tevi, kā arī viņa algu palielināt.”


text:
Un viņš jautāja: “Tēvs, cik lielu algu lai viņam dodu? Vai nenodarīšu kaitējumu, dodot pusi no mantas, ko viņš ar mani atveda?


text:
Mani sveiku un veselu viņš mājās atveda, gan manu sievu dziedināja, gan sudrabu man atveda, gan tevi dziedināja, – cik lielu algu lai dodu viņam?”


text:
Tobijs pasauca Rafaēlu un sacīja: “Saņem sev algā pusi no visa tā, ko tu pārvedi, un sveiks un vesels ej.”


text:
Tad Rafaēls, citiem nedzirdot, pieaicinājis abus sev klāt, sacīja: “Augstu teiciet Dievu un pateicieties viņam, atzīstiet viņa varenību un pateicieties viņam visu cilvēku priekšā par visu labo, ko viņš ar jums darījis. Pateicieties Dievam, augstu teicot viņu un cildinot viņa vārdu, un Dieva darbus, izteiktus vārdos, ar slavēšanu atklājiet visiem cilvēkiem. Un netopiet kūtri, viņam pateicoties.


text:
Ķēniņa noslēpumu labi ir glabāt apslēptu, bet Dieva darbus pienākas atklāt un par tiem pateikties ar slavinājumiem. Dariet labu un sliktais jūs neatradīs.


text:
Patiesa lūgšana un taisnīgi veikts žēlsirdības darbs ir lielāks labums nekā netaisna bagātība; labāk ir darīt žēlsirdības darbus nekā krāt zeltu.


text:
Žēlsirdības darbi atbrīvo no nāves un šķīsta no visa grēka – kas dara žēlsirdības un mīlestības darbus, tiks taisnīgas dzīves piepildīti.


text:
Es jums atklāšu visu patiesību un neapslēpšu itin neko, es jau atklāju, jums sacīdams: labi ir turēt ķēniņa noslēpumu apslēptu, bet Dieva darbus cildināt un atklāt.


text:
Un, kad nesen tu un Sāra lūdzāt Dievu, es panācu, ka jūsu lūgšana tiek pieminēta Kunga godības priekšā, un, kad agrāk tu apglabāji mirušos, es rīkojos līdzīgi,


text:
un, kad tu nevilcinājies piecelties no galda un pamest mielastu, devies aprakt mirušo, tad viņš mani sūtīja tevi pārbaudīt.


text:
Kad biju ar jums, es to darīju nevis savas žēlastības dēļ, bet pēc Dieva gribas, – slavējiet viņu visas savas dienas un dziediet viņam slavas dziesmas.


text:
Un tagad augstu teiciet Kungu uz zemes un pateicieties Dievam! Redzi, es dodos augšup pie tā, kas mani sūtīja. Pierakstiet visu, kas ar jums notika.” Un viņš bija prom.


text:
Un viņi cildināja Dievu dziesmās un pateicās viņam par viņa lielajiem darbiem, kā viņiem parādījās Dieva eņģelis.


text:
“Augstu teikts ir Dievs un viņa valstība, kas dzīvo uz mūžu mūžiem, jo viņš šausta un apžēlo, noved visdziļākajā pazemē un uzved augšā no lielās pazušanas, un nav neviena, kas izbēgtu viņa rokai.


text:
un šeit atklājis savu varenību. Tad nu cildiniet viņu visu cilvēku priekšā, jo viņš ir mūsu Kungs un mūsu pašu Dievs, un mūsu pašu Tēvs, un pats Dievs uz visiem laiku laikiem.


text:
Viņš visus jūs šaustīs par jūsu nelietībām un apžēlos un pasargās no visām tautām, kur vien jūs būtu starp tām izkaisīti.


text:
Kad vien jūs griezīsieties pie viņa ar visu savu sirdi un ar visu savu dvēseli, solīdamies būt viņa priekšā patiesi, viņš pagriezīsies uz jums un nekad vairs neapslēps savu vaigu no jums.


text:
Un tagad skatieties, ko viņš ir darījis pie jums, un pateicieties viņam skaļā balsī un augstu teiciet taisnības Kungu un cildiniet mūžības Ķēniņu.


text:
Es savas gūstniecības zemē pateicos viņam un rādu grēcinieku tautai viņa spēku un varenību. Atgriezieties, grēcinieki, un dariet taisnību viņa priekšā, – kas to zina, vai viņš gribēs jūs un vai parādīs jums žēlsirdību?


text:
Ak, svētā pilsēta Jeruzāleme, lai Dievu teic visi, kas tevī mīt, un lai pateicas viņam, viņš šaustīs par tavu dēlu darbiem un taisno dēlus atkal apžēlos.


text:
Lai viņš iepriecina tevī visus tavus gūstekņus un mīl tevī visus tavus pazemotos uz paaudžu paaudzēm.


text:
Spoža gaisma spīdēs līdz pat zemes malai, daudzas tautas no tālienes un visas zemes galu iedzīvotāji sanāks tevī pie tava svētā vārda, savas dāvanas rokās nesdami debesu Ķēniņam, paaudžu paaudzes līksmosies tevī un dos tev izredzētās vārdu šā laika paaudzēs.


text:
Nolādēti visi, kas runās skarbus vārdus, nolādēti būs visi, kas tevi posta, kas noposta tavus mūrus un sagrauj tavus torņus, un nodedzina tavus namus, bet būs svētīti uz mūžu visi, kas tevis bīstas.


text:
Tad nu priecājies un līksmojies par taisno dēliem, jo visi sapulcēsies un slavēs mūžības Kungu. Svētīti, kas tevi mīl, un svētīti, kas priecājas par tavu mieru,


text:
un svētīti visi cilvēki, kas bēdāsies par tevi, par visu tavu šaustīšanu, jo viņi priecāsies tevī un redzēs visu tavu prieku uz mūžu. Mana dvēsele, teici augstu lielo Kungu.


text:
Jeruzāleme, tevī, pilsēta, tiks uzcelts viņa nams uz visiem laiku laikiem. Svētīts es būšu, ka tas būs manas tautas patvērums, kur tā redzēs tavu slavu un pateiksies debesu Ķēniņam; tavas durvis, Jeruzāleme, tiks izrotātas ar safīru un smaragdiem un ar dārgakmeņiem visi tavi mūri. Tavi torņi, Jeruzāleme, tiks izrotāti zeltā un to aizsargtorņi būs no tīra zelta; tavas ielas, Jeruzāleme, tiks izliktas ar Sufīras akmeni.


text:
Jeruzālemes vārti dziedās sajūsmas dziesmas, un visi tās nami teiks: “Alleluja, slavēts ir Israēla Dievs,” un svētītie slavēs svēto vārdu uz mūžu un vēl.”


text:
Un Tobits nomira mierā simt divpadsmit gadu vecumā un godībā tika apglabāts Ninivē. Viņš bija sešdesmit divus gadus vecs, kad kļuva neredzīgs, un pēc tam, kad atguva redzi, dzīvoja labumā un darīja žēlsirdības darbus un vēl vairāk slavēja Dievu un cildināja Dieva varenību.


text:
Pirms miršanas Tobits atsauca savu dēlu Tobiju un viņa septiņus dēlus un pavēlēja: “Dēls, ved prom savus bērnus, redzi, esmu kļuvis ļoti vecs, un man laiks jau mirt.


text:
Bēdz uz mēdiešu zemi, dēls, jo es ticu Dieva vēstītajam par Ninivi, ko pravietoja Nahūms, ka tas viss būs un notiks Aturai un Ninivei. Viss, ko runājuši Israēla pravieši, kurus sūtījis Dievs, ir piepildījies un piepildīsies, un it nekas netiks pamazināts nevienā vēstījumā, un viss piepildīsies savā laikā. Izglābšanās drīzāk būs mēdiešu zemē nekā Asīrijā un Bābelē, jo es zinu, ka viss, ko sacījis Dievs, piepildīsies un no viņa vārdiem nekad nekas nezudīs, un mūsu brāļi, kas dzīvo Israēlā, no labās zemes visi tiks izklīdināti un aizvesti trimdā, un visa Israēla zeme tiks izpostīta, un Samarija un Jeruzāleme būs izpostīta, un Dieva nams būs bēdās un uz laiku tiks dedzināts.


text:
Bet Dievs viņus atkal apžēlos, Dievs atvedīs viņus Israēla zemē, un viņi atkal cels namu, bet ne tā kā iepriekš – uz laiku –, kad noteiktais laiks piepildīsies. Pēc tam viņi visi atgriezīsies no gūstniecības zemēm un uzcels Jeruzālemi godājamu, Dieva nams tiks uzcelts tajā, kā par to pravietoja Israēla pravieši.


text:
Un visas tautas pa visu zemi, visi atgriezīsies un bijās Dievu patiesi, un visi pametīs savus dievekļus, kas maldina viņus ar melīgu maldināšanu, un augsti teiks mūžības Dievu taisnībā.


text:
Visi Israēla dēli, kas tiks izglābti tajās dienās, pieminēs Dievu patiesībā; viņi sapulcēsies un nāks uz Jeruzālemi un apmetīsies dzīvot uz mūžu Ābrahāma zemē drošībā, un tā tiks nodota viņiem; kas Dievu mīl, priecāsies patiesībā, un tie, kas grēkus dara un netaisnību, tiks noslaucīti no zemes.


text:
Un tagad, bērni, es jums pavēlu, kalpojiet Dievam patiesībā un dariet to vislabāko viņa priekšā, un arī saviem bērniem pavēliet darīt taisnību un žēlsirdību, tā, lai viņi atcerētos Dievu un slavētu viņa vārdu ik brīdi patiesībā un no visa spēka. Un tagad, dēls, izej no Ninives un nepaliec šeit. Tiklīdz tu apglabāsi savu māti blakus man, tajā pašā dienā tu aiziesi, ne nakti nepavadot tās pakalnos, jo es redzu, ka daudz netaisnības un lielas sāpes piepildīsies tajā, un bezdievji nekaunēsies.


text:
Bet tu, dēls, ievēro Mozus bauslību un tā priekšrakstus un esi līdzjūtīgs un taisns, lai tev labi klātos, un apglabā mani labi un savu māti man blakus un ne nakti vairs nepavadi Ninivē.


text:
Redzi, dēls, ko Nabads nodarīja Ahikaram, kas viņu bija uzaudzinājis, vai ne dzīvu nenometa pie zemes? Un Dievs atmaksāja ar negodu pēc sava vaiga, un viņš izgāja Ahikara gaismā, un Nabads iegāja laika tumsā, jo Nabads meklēja nokaut Ahikaru, lai gan viņš bija parādījis žēlsirdību. Taču Ahikars izbēga no nāves lamatām, ko Nabads viņam bija uzrīkojis, bet Nabads iekrita nāves lamatās, un tās viņu pazudināja.


text:
Un tagad, bērni, jūs redzat, ko dara žēlsirdība un ko dara netaisnība, jo netaisnība nokauj, un redzi, mana dvēsele ir palikusi dzīva.” Viņi noguldīja viņu uz zviļņa, un viņš nomira, un viņu apglabāja ar godu.


text:
Kad nomira viņa māte, Tobijs apglabāja viņu blakus savam tēvam. Un viņš pats un viņa sieva aizgāja uz mēdiešu zemi un apmetās uz dzīvi Ekbatanā pie Raguēla, savas sievas tēva.


text:
Vecumdienās viņš apkopa viņus ar godu un apglabāja tos Ekbatanā mēdiešu zemē, un mantoja Raguēla un viņa tēva Tobita namu.


text:
Pirms viņš nomira, viņš piedzīvoja Ninives bojāeju, viņš dzirdēja par to un ieraudzīja tās izraidīšanu uz mēdiešu zemi, to aizveda gūstā mēdiešu ķēniņš Ahiahars, un viņš pateicās Dievam par visu, ko Dievs bija darījis niniviešiem un atūriešiem; pirms savas miršanas viņš vēl priecājās par Ninivi un slavēja Kungu Dievu uz mūžu mūžiem.


text:
Iemīliet taisnīgumu, jūs, kas valdāt pār zemi, labestīgu prātu domājiet par Kungu, nedalītu sirdi viņu meklējiet, –


text:
Audzinātājs Svētais Gars viltus vairīsies, stāvēs atstatu no neprātīgiem spriedumiem un, netaisnībai tuvojoties, kaunēdamies atkāpsies,


text:
tādēļ, ka gudrība ir cilvēku mīļotājs Gars, un viņa neatstās bez soda to, kam zaimi uz lūpām. Dievs, dziļāko domu liecinieks, patiesīgs raugās sirdī, ik vārdā ieklausās,


text:
Tiks izmeklēti bezdievīgā nodomi, un viņa teiktais nonāks Kunga priekšā, lai viņa pārkāpumus apsūdzētu,


text:
Tad nu sargieties no liekas kurnēšanas, no ļaunas mēļošanas vairieties, jo slepenībā teiktais nepagaisīs un melīga mute dvēseli pazudina.


text:
jo esamībai radījis viņš visu. Kas pasaulē radīts, viss kalpo dzīvībai, nav iznīcības indes tajā, kas ir radīts, virs zemes nav mirušo valstības,


text:
Turpretim bezdievīgie nāvi piesauc ar vārdiem un darbiem, par draugu to uzskatot, kaisdami pamazām gaist un līgumu slēdz ar nāvi, tai piederēt pelnījuši,


text:
jo, aplami spriežot, cits citam tie teic: “Īsa un skumja ir mūsu dzīve, mūžam beidzoties, nav dziedināms cilvēks, nav zināms neviens no mirušo valstības atlaists,


text:
jo nejaušības dēļ mēs piedzimstam, kā nebijuši reiz būsim: vien dūmi – mūsu elpa, dzirksts, sirdij sitoties, – domas;


text:
Laika ritumā tiks aizmirsts mūsu vārds, mūsu darbus neatminēsies neviens, kā mākoņi bez pēdām paies mūsu dzīve un izklīdīs kā migla, ko saules stari vajā un svelme spiež.


text:
Mūsu laiks aizslīd garām kā ēna, mūsu dzīves gals ir neatsaucams, aizzīmogots, un neatgriežas neviens.


text:
Lai tādas pļavas nav, kur nebūtu mēs dzīrojuši, lai visur zīmes liecina par mūsu līksmi, jo tā ir mūsu daļa, mūsu mantojums!


text:
No slēpņa uzglūnēsim taisnīgajam – viņš ir par apgrūtinājumu; pretojas tam, ko darām, par pārkāpumiem peļ, ka bauslību mēs neievērojam, un pārmet mums, ka grēkojam pret to, kā esam audzināti.


text:
Mēs viņa acīs – viltota nauda, no mūsu ceļiem viņš vairās kā no visa, kas nešķīsts, taisnīgo dzīves galu teic svētlaimīgu un Dievu dižodamies sauc par tēvu.


text:
nepazīstot Dieva noslēpumus, necerot gūt dievbijības algu, noniecinot goda balvu, ko bezvainas dvēseles saņem,


text:
Mazliet pārmācīti audzinot, tie lieliem labumiem tiks apveltīti, jo Dievs, tos izvērtējis, atzina par sevis cienīgiem –


text:
Patiesību sapratīs, kas paļaujas uz viņu; kas uzticējies – viņa mīlestībā paliks, jo viņš ar žēlastību apveltī un žēlo savus svētos un savus izredzētos apmeklē.


text:
Turpretī dievbijīgie, no taisnīgā novērsušies, no Kunga atkāpušies, saņems sodu ko pelnījuši par saviem apsvērumiem.


text:
Kā nožēlojams tas, kas gudrību un audzināšanu nicina, tā veltas viņu cerības, pūles neauglīgas, veltīgs darbs,


text:
nelgas viņu sievas, bērni nekrietni un pēcnācēji nolādēti. Taisnīgo neauglība un bezdievīgo bērnu pulks


text:
Patiesi svētlaimīga neauglīgā, ja vien nevainojama un neatļautā gultā neguļas: tā augļus baudīs, kad dvēseles apraudzīs Dievs;


text:
un einuhs svētlaimīgs, kas nerīkojas noziedzīgi, pret Kungu ļaunu neperina, – ar žēlastību izcilu tiks apveltīts par savu uzticību, ar dalību vislīksmāko Kunga svētnīcā;


text:
Labāk dzīve bez bērniem, bet tikumīga – jo nemirstīgā piemiņā ir tikums, gan Dievam, gan cilvēkiem zināms –,


text:
kā piemēram seko, ko zudušu apraud, kas, uzvaras balvas guvusi godīgā cīniņā, iet vainagota svinīgu gājienu mūžībā.


text:
Turpretim bērnu daudzums nelīdzēs bezdievīgo pulkam, no ārlaulības atvasēm neviena neiesakņosies dziļi, droša pamata nebūs nevienai;


text:
dzinumus vēl jaunus aplauzīs. Neizmantojams – negatavs un uzturā nelietojams būs auglis, nekam nederīgs,


text:
tas, ko ļaudis sauc par sudrabu matos, ir prātīgums, un nevainojama dzīve – redzi, kas ir sirmgalvja vecums.


text:
jo Kungam bija patīkama viņa dvēsele, ko tādēļ aizsauca ar steigu prom no ļaunā vidus. Bet ļaudis redz un nesaprot un prātā neapsver,


text:
Taisnīgais, kas guris cīņā, tiesu spriedīs bezdievīgajam, kas dzīvo; strauji pilnīgotais jaunībā – netaisnajam sirmgalvja gados.


text:
un tad viņi būs negodā krituši līķi, uz visu mūžību apsmiekls mirušo vidū, jo mēmus viņš zemē tos trieks, no pamatiem izkustinās, par tuksnesi pārvērtīs.


text:
“Redzi, viņš, ko mēs reiz izsmējām, par ko mēs, neprātīgie, ļauni zobojāmies, par neprātīgu uzskatījām viņa dzīvi, par nicināmu viņa dzīves galu.


text:
Tie tātad bijām mēs, kas nomaldījāmies no patiesības ceļa, kam taisnīguma gaisma neatspīdēja un saule neatausa.


text:
Līdz sātam izstaigājām noziedzības dižceļus un bojāejas takas, un tuksnešus, kur ceļu nav, mēs izklejojām, bet Kunga ceļu nepazinām.


text:
Kā, kuģim bangainus ūdeņus šķērsojot, velti meklēt brauciena pēdas – nav atrodams viļņos ķīļa noietais ceļš;


text:
kā, putnam gaisu pārskrejot, nekas par viņa lidojumu neliecina, ar spārnu vēzieniem tas liego vēsmu šausta, ar šalku spēku plēš un cauri trauc – no viņa gājuma ne zīmes nepaliek;


text:
tā arī mēs kā dzimuši, tā izdzisām: nav mums ko parādīt – nevienas zīmes, ko būtu atstājusi tikumība. Mēs nekrietnībā sevi esam izšķieduši.”


text:
Jā gan, kā pelavas, ko aiznes vējš, ir bezdievīgā cerētais, kā trausla, vētras triekta, sarma, kā dūmi, vēja aizpūsti, kā atmiņas par viesi, kas sabijis tik dienu.


text:
tos vainagos ar diženumu Kungs, tiem pieri ar daiļumu rotās. Viņš sargās tos ar savu labo roku, ar vairogu – ar savu delmu segs,


text:
kā katapultas triekta, neganta kritīs krusa. Jūras ūdeņi aiz niknuma pret neprāšiem mutuļos, upes bez žēlastības raus dzelmē.


text:
Varens vējš tiem pretī stās, kā viesulis izsijās; visu zemi postīs noziedzība, ļaundarība gāzīs valdnieku sēdekļus.


text:
Kunga dota jūsu vara, no Visuaugstā jūsu varenība, viņš jūsu darbus pārbaudīs, jūsu lēmumos rūpīgi ielūkosies.


text:
Ja jūs, kas esat viņa valstības kalpi, nebūsit valdījuši taisnīgi, ievērojuši bauslību, dzīvojuši pēc Dieva gribas,


text:
kas visa Saimnieks, acis nenodurs, no diženuma nesamulsīs: ikviens – gan liels, gan mazs – ir viņa roku darbs, par visiem rūpējas viņš vienādi,


text:
Spulga ir gudrība, tā nevīst nekad; kas viņu mīl – tiem viegli pamanāma; kas pēc tās tiecas – atrodama;


text:
tādēļ ka pati tā sevis cienīgos meklē, visapkārt klaidojot, tiem ceļā labvēlīgi atklājas, ik domā pretī nāk.


text:
Gudrības patiesais aizsākums – alkas audzināšanai ļauties; pēc audzināšanas tiekties nozīmē to mīlēt;


text:
un, ja par troņiem un scepteriem jūsmojat, patvaldnieki, kas valdāt pār tautām, godājiet gudrību – un valdīsit mūžīgi.


text:
Kas gan ir gudrība un kā tā cēlusies, vēstīšu, un noslēpumaino jums nenoklusēšu, no radīšanas pirmsākuma tās gaitām izsekošu, ar viņu iepazīstināšu skaidri un uzskatāmi un patiesībai garām nepaiešu;


text:
Arī es esmu mirstīgs, cilvēks kā visi citi, pirmdarinātā, no zemes veidotā, pēctecis; miesā izveidots mātes klēpī,


text:
Piedzimis arī es ievilku gaisu, kas kopīgs visiem, uz zemes nonākot, kas visiem viena, ļaujot – tāpat kā citi – atskanēt pirmajam brēcienam, kas visiem ir vienāds,


text:
Tādēļ lūdzos, un man tika dāvāta sapratne; karsti lūdzoties, saucu, un pār mani nāca gudrības gars, –


text:
Nevienu dārgakmeni tās vērtu neatzinu, jo līdzās gudrībai viss zelts – tik vien kā sauja smilšu, kā dubļi – sudrabs tās priekšā.


text:
Par veselību un par skaistumu to karstāk iemīlēju, vēl vairāk nekā gaismu vēlējos, jo tā nemitas pat naktī spulgot.


text:
neizsīkstošu dārgumu krātuvi cilvēkiem. Kas, ar audzināšanā gūtajām dāvanām apveltīts, tajā smeļas, draudzību noslēdz ar Dievu.


text:
Lai Dievs man palīdz izteikties kā iecerēts un domāt atbilstoši dāvanām, ar kurām esmu apveltīts, jo viņš ir tas, kas vada gudrību, uz pareizā ceļa mudina atgriezties gudros.


text:
Viņš nemaldīgu izpratni man dāvājis par visu, kas ir, lai pazītu es pasauli tās sastāvdaļu kopumā un pamatelementu darbībā,


text:
dzīvnieku dabu un zvēru dziņas, vēju stiprumu un cilvēka domu gaitu, augu dažādību un sakņu dziedinošo spēku.


text:
jo to man iemācīja gudrība, it visā lietpratēja. Ir tajā gars, saprātīgs, svēts, viens vienīgs, daudzveidīgs, netverams un kustības pārpilns, dzidrs, neaptraipāms un nepārprotami skaidrs, ļauna nedarītājs, labā mīlētājs, skaudrs,


text:
neaizturams, labvēlīgs un cilvēkus mīlošs, drošs, uzticams un nesatraucams, visvarens, visu pārredzošs, kas caurstrāvo ikvienu saprātīgo, skaidro, netverami smalko garu,


text:
jo tā ir Dieva varenības dvesma, Visuvaldītāja godības starojums, kas ne ar ko nesajaucas, tālab tajā nekas aptraipīts neielaužas.


text:
Viena pati – spēj visu, sevī nemainoties – visu atjauno; no svētas dvēseles uz svētu ejot, Dieva draugus un praviešus no paaudzes paaudzē audzina,


text:
Jaunībā es viņu iemīlēju, kopš jaunības pēc viņas lūkojos, kā līgavu pārvest lūkoju un iemīlējos tās skaistumā.


text:
Un, ja kāds taisnīgumu mīl, tikumi – tie ir gudrības pūliņu auglis: mērenību viņa iemāca un apdomību, taisnīgumu un drosmi. Nekas nav dzīvē noderīgāks cilvēkiem.


text:
Bet, ja kāds pēc daudzpusīgas pieredzes ilgojas, gudrība pagātni zina un nākotni izsecina, aplinkus teikto izprot un mīklaino atrisina, priekšlaikus zina, ko zīmes un brīnumi vēsta, ko nes ik mirkli laiks, ar ko ik laikmets beigsies.


text:
Tad nu nolēmu to ņemt par dzīvesbiedri, zinādams: man padomdevēja būs labklājībā un mani uzmundrinās rūpestos un bēdās.


text:
kad klusēšu – gaidīs; kad runāšu – uzmanīgi ieklausīsies; kad turpināšu runāt – saujā aizturēs elpu.


text:
Mājās atgriezies, pie viņas es atpūtīšos, jo attiecībās ar to rūgtums neiezogas un kopdzīvē ar viņu man jāpieredz nevis mokas, bet gan līksme un prieks.


text:
ka draudzībā ar viņu – cēla bauda un nebeidzama bagātība – viņas veikumos, ka centienos būt viņas sabiedrībā – sapratne, un kopējā viedoklī – atzinība. Kā viņu iegūt, lūkodams, es klaiņoju.


text:
bet, apzinādamies, ka gudrību es iemantošu tikai tad, ja man to dāvās Dievs, – apzināšanās, no kā saņemta dāvana, liecināja par sapratni – pie Kunga vērsies, lūdzos un sacīju no visas sirds:


text:
tavs vergs es esmu, tavas kalpones dēls, vājš cilvēks, īsu dzīvi, bez izpratnes par bauslību un tiesu;


text:
jo arī tad, ja kāds būtu pilnīgs starp cilvēku dēliem, bez gudrības, kas nāk no tevis, viņš nebūtu nekas.


text:
svētnīcu teici uzcelt savā svētajā kalnā, altāri pilsētā, kur uzslieta tava telts – tās svētās telts atveids, kas tevis darināta kopš pirmsākumiem.


text:
Ar tevi gudrība, kas zina tavus darbus, tev, pasauli radot, bijusi līdzās un izprot to, kas tavās acīs tīkams, ar taviem baušļiem saskanīgs un pareizs.


text:
No svētajām debesīm viņu atsūti, atsūti no sava godības troņa, lai pūliņos tā nāktu man talkā un lai es zinātu, kas labpatīk tev;


text:
Ar labvēlību tad tu pieņemsi visu, ko veikšu, tavu tautu taisnīgi tiesāšu un būšu tēva troņa cienīgs.


text:
Ar grūtībām mēs iztēlojamies, kas ir virs zemes, ar pūlēm atklājam, kas rokām satverams, bet kas gan izpētījis to, kas debesīs,


text:
un kas gan tavu gribu izzinājis, ja neesi dāvinājis tu viņam gudrību un Svēto Garu sūtījis no augstumiem?


text:
Vien šādi tika iztaisnotas zemes iemītnieku takas, kas tev ir patīkams, tas ļaudīm iemācīts; ir viņi glābti – pateicoties gudrībai.”


text:
Tā bija viņa, kas pasargāja pasaules tēvu – pirmveidoto, radīto un vienīgo, to piecēla no viņa paša pārkāpuma


text:
Turpretim netaisnais, aiz dusmām no viņas atkāpies, gāja bojā niknuma uzplūdiem līdzi, kādos noslepkavoja brāli.


text:
Tā bija viņa, kas, jukām pārņemot ļaunumā vienprātīgas tautas, taisnīgo pazina, Dieva priekšā nepeļamu saglabāja un uzturēja stipru, lai to neuzveiktu žēlums pret bērnu.


text:
Tā bija viņa, kas, bezdievīgajiem aizejot bojā, izglāba taisnīgo, tam bēgot no uguns, kas krita pār Pentapoli.


text:
Kā liecība tās ļaunumam joprojām no izkaltušas zemes dūmi kāpj, bez augļiem ražas laikā augi, kā piemineklis neticīgai dvēselei no sāls slejas stabs.


text:
Tik tiešām – tie, kas gudrībai pagāja garām, ne vien zaudēja spēju pazīt labo, bet arī atstāja piemiņu par savu neprātu pasaulei, lai nebūtu iespējams noslēpt, ar ko viņi pievīlās.


text:
Tā bija viņa, kas taisnīgo, kurš brāļa dusmu bēga, pa taisnākajām takām izvadīja, tam parādīja Dieva valstību, ļāva iepazīt to, kas svēts; ar panākumiem vainagoja pūliņus, ar bagātīgiem augļiem – darbus;


text:
no naidniekiem paglāba, no tiem, kas glūn no slēpņa, aizsargāja un, lai viņš zinātu, ka dievbijība ir visvarenākā, tam uzvaru piešķīra grūtā cīniņā.


text:
tam līdzi nokāpa cietuma bedrē un važās to neatstāja, bet sagādāja viņam valsts scepteri un varu pār saviem varmākām; kā meļus uzrādīja apmelotājus un viņu pašu ar mūžīgu godību apveltīja.


text:
svētajiem atdeva algu, ko ar saviem pūliņiem tie bija pelnījuši, pa brīnišķu ceļu tos vadīja, par patvērumu tapa dienā, par zvaigžņu guni naktī;


text:
un tādēļ bezdievīgo ieročus kā laupījumu guva taisnīgie. Tavu svēto vārdu, Kungs, dziesmās viņi cildināja, tavu roku, aizstāvētāju, vienbalsīgi daudzināja;


text:
un darīja, lai svēta pravieša rokās labi izdotos viss, ko viņi veica. Dieva taisnīgums: israēlieši un ēģiptieši


text:
Slāpju pārņemti, viņi piesauca tevi, un tiem tika dots ūdens no kraujas klints, no cieta akmens remdētas slāpes;


text:
sods par rīkojumu bērnus slepkavot. Turpretim saviem ļaudīm tu devi papilnam ūdeni, nemaz tiem necerot,


text:
jo pārbaudījumos, ar kuriem tika iejūtīgi audzināti, tie saprata, cik smagas mokas cieta bezdievīgie, bargi tiesāti.


text:
gan, izjutuši citādas slāpes nekā taisnīgie, ar izbailēm pēc notikušā apbrīnoja reiz upē iesviesto un atrasto, ko bija noraidījuši ar izsmieklu.


text:
Par sodu viņu aplamajām un netaisnīgajām domām, kurām, maldīgi sekojot, tie godināja bezsaprāta rāpuļus un prastus kustoņus, tu viņiem uzsūtīji bezsaprāta dzīvo radību bez skaita,


text:
Tavai visuvarenai rokai, no bezveidīgā radījušai pasauli, tik tiešām netrūka nekā, – lai uzsūtītu neskaitāmus lāčus, trakojošus lauvas


text:
vai nepazīstamus zvērus, kas, jaunradīta niknuma pilni, elsojot dveš uguni, izplata dūmu dunoņu, šķiļ drausmas dzirksteles no acīm,


text:
Un pat bez visa tā – taisnības vajāti un tavas varenības dvesmas izkliedēti, no viena dvašas pūtiena tie būtu varējuši aiziet bojā. Bet visu tu esi izkārtojis pēc mēra un skaita, un svara,


text:
tādēļ ka tu mīli visu, kas ir; nekas no radītā tev neriebj, – ja tev kas būtu bijis nīstams, tu nebūtu to radījis.


text:
Ja tu kaut ko nebūtu vēlējies, kā gan tas pastāvētu? Un kā lai saglabātos tas, ko tu nebūtu saucis pasaulē?


text:
Tādēļ soli pa solim tu pārmāci tos, kas grēko, un, pārkāpumus atgādinot, brīdini, lai, atbrīvojušies no ļaunuma, tie sāktu ticēt tev, Kungs.


text:
Kā cilvēkus tu arī tādus ļaudis taupīji, pa priekšu savam karapulkam sūtot lapsenes, lai viņus izdeldētu pamazām:


text:
ne tādēļ, ka tev nebūtu pa spēkam ar taisnīgo rokām veikt kaujā bezdievīgos vai iznīcināt vienā mirklī ar drausmiem zvēriem vai ar skaudru vārdu,


text:
bet gan tiesu pamazām spriežot, devi tiem iespēju atgriezties, kaut arī zināji, ka ļauni viņi pēc dabas, to nekrietnība iedzimta, nemūžam nemainīs tie savu domu gaitu,


text:
jo nolādēta jau no paša sākuma ir viņu cilts. Un, ne jau kāda bīdamies, tu viņus atbrīvoji no soda par grēkiem –


text:
jo kas gan teiks: ko esi izdarījis? Kas tavam spriedumam pretosies? Kas apsūdzēs, ka iznīcinātas tautas, ko esi radījis? Kas tavā priekšā nostāsies aizstāvēt netaisnos?


text:
Nav taču neviena cita Dieva, kam rūpētu viss; kā priekšā tev būtu jāpierāda, ka neesi netaisni spriedis.


text:
Pats taisnīgs, tu Visumu taisnīgi valdi, par savas varenības necienīgu uzskatot jau iespēju vien kādu nepelnīti notiesāt.


text:
tu savam spēkam liec izpausties, ja tavas varenības pilnībai netic; tu apkauno augstprātību, kas piemīt tiem, kam zināma ir tavas varenības pilnība.


text:
Pats būdams valdnieks pār savu spēku, tu tiesā iecietīgi un ļoti saudzīgi valdi pār mums, jo, kad vien vēlies, viss tev iespējams.


text:
Tā rīkodamies, tu iemācīji savai tautai, ka taisnīgajam jāmīl cilvēki, un apveltīji savus dēlus ar cerību, ka dāvāsi atgriešanos no grēkiem.


text:
Ja savu bērnu naidniekus, nāvi pelnījušus, ar tādu piesardzību sodīji, gan laiku atvēlot, gan iespēju no ļaunā atstāties,


text:
Ar mēru mūsu naidniekus šaustot, mūs audzini, lai, paši tiesājot, mēs tavu labestību pieminētu un tiesāti lai žēlastību gaidītu.


text:
jo pievilti kā runāt nespējīgi bērni, tie maldu ceļos bija aizmaldījušies pārlieku, no riebīgajām radībām par dieviem uzskatot visnicināmākās.


text:
Ciešot sodījās viņi par radībām, kuras bija uzskatījuši par dieviem, ar kurām tagad tika šaustīti, un, atverot acis, atpazina viņu – patieso Dievu, ko liedzās atzīt, un tādēļ nāca pār tiem galējais sods.


text:
Tik tiešām, tukši visi cilvēki, ko vadījusi Dieva nezināšana: no labā, kas ir redzams, nav jaudājuši iepazīt to, kurš ir, nedz, veltot uzmanību darbiem, izdibināt, kas tos darinājis,


text:
bet iedomājās dievus esam gan uguni, gan vēju, gan gaisu žiglo, gan zvaigžņu jumu, gan ūdeni neganto, gan debesu spīdekļus – pasaules valdītājus.


text:
Ja, skaistuma sajūsmināti, viņi tos uzskatīja par dieviem, lai zina, cik gan pārāks ir to pavēlnieks – radījis tos ir viņš, no kura cēlies skaistums;


text:
Bet vai tad pelna viņi lielus pārmetumus? – jo, meklējot un vēloties atrast Dievu, tik viegli taču ir tiem nomaldīties,


text:
tādēļ, ka savos pētījumos viņa darbiem pievērsušies, tie ļaujas valdzinājumam, ko rosa ārējais, – jo redzamais ir skaists.


text:
Ja spēja izzināt tik daudz, lai varētu Visumu iztēloties, kā gan – un vēl jo vairāk – neatrada to, kas visa Saimnieks?


text:
Turpretim nožēlojami ir tie, kas, cerības saistot ar nedzīvo, par dieviem dēvē to, kas darināts cilvēka rokām: ar prasmi, dzīvos radījumus atveidojot, kaldinātu sudrabu un zeltu, vai nederīgu akmeni, sensenas rokas darbu.


text:
Redzi, piemēram, kāds galdnieks koku cirtējs viegli veidojamu koku nozāģē, ar izmaņu visgarām mizu noplēš un, daiļi darinādams, izgatavo diendienā lietojamu, noderīgu trauku,


text:
No visām atliekām nederīgāko – caurcaurēm zarainu un greizu pagali – viņš ņem un, rūpīgi to graizot vaļas brīžos, ar brīvā laikā gūto māku darinot, vērš vai nu cilvēka atveidā,


text:
vai kādas prastas dzīvās būtnes līdzībā; ar mīniju pārklāj, sarkani nokrāso, ik zarvietu ar krāsu aizklājot;


text:
un veselības dēļ piesauc nespējnieku; no beigta prasa dzīvību, no neprašas viņš palīdzību diedelē; no tā, kas nespēj soli spert, – laimīgu ceļojumu,


text:
Vai arī – jūrā pošoties un grasīdamies šķērsot nevaldāmas bangas, cits piesauc koka gabalu, kas trauslāks vēl par kuģi, kurā brauc;


text:
Turklāt tu vēlies, lai tavas gudrības veikums nepaliktu bez augļiem; tādēļ cilvēki uztic dzīvību pat nieka kokam un, ar plostu šķērsojot bangu vālus, izglābjas.


text:
Tā arī aizsākumos, kad lepnie milzeņi gāja bojā, pasaules cerība, patvērusies uz plosta, ko stūrējot vadīja tava roka, saglabāja nākamībai jaunas paaudzes sēklu.


text:
Bet rokām darinātais lai ir nolādēts – gan pats, gan tas, kurš to ir gatavojis: viens tādēļ, ka to darinājis, bet otrs – ka, būdams iznīcīgs, dēvēts par dievu.


text:
kas tādēļ piemeklēs arī cittautiešu elkus, jo tie no Dieva radītā ir kļuvuši par riebeklību, par slazdu cilvēku dvēselēm, nesaprātīgo kājām par cilpu.


text:
Kāds tēvs, pāragru sēru mākts par savu priekšlaicīgi laupītu bērnu, darināja viņa atveidu; un to, kas iepriekš bija tikai miris cilvēks, tagad godināja kā dievu un atstāja padotajiem mantojumā iesvētīto noslēpumus un ritus.


text:
Bezdievīgā ieraža ar laiku auga spēkā. To sāka ievērot kā likumu, un pēc patvaldnieka rīkojumiem grebtos tēlus dievbijīgi godināja.


text:
Ļaudis, kas, tālu dzīvojot, nespēja godināt valdnieku pašu, tālo attēlojot vaigā, darināja visiem redzamu godinātā atveidu, lai ar savu dedzību klāt neesošajam kā klātesošam glaimotu.


text:
bet ļaužu pūļi, darba dailes vilināti, to, kuru nesen godāja kā cilvēku, par pielūdzamu tagad uzskatīja.


text:
Un pasaulei par slazdu kļuva tas, ka, nelaimei vai patvaldnieka varai vergodami, ļaudis vārdu, kurā nevar dalīties ar citiem, deva koka gabalam vai akmenim.


text:
Un vēl par maz tiem bija Dieva pazīšanā maldīties, bet, dzīvojot lielā nezināšanas kurinātā karā, viņi sveic kā mieru tik milzīgu ļaunumu,


text:
proti, to, ka savos ritos, kur bērnus slepkavo, vai slēgtās noslēpumu svinībās, vai trakulīgās dzīrēs pēc svešiem priekšrakstiem


text:
tie dzīves skaidrību un laulības šķīstumu zaudē, no slēpņa uzbrūkot, viens otru nonāvē vai pakļauj rūgtām ciešanām, ielaužoties cita laulībā;


text:
ka visu savstarpējā sajaukumā noteic asinis un slepkavības, zagšana un viltus, samaitātība un neuzticamība, kūdīšana, nepatiesi zvēresti,


text:
satraukums krietno vidū, nepateicība, dvēseļu sagandēšana, samainīšanās dzimumiem, sajukums laulībās, laulības pārkāpšana un izlaidība.


text:
bet ļauna darītāji vai nu līksmodami trako, vai melodami pravieto, – vai netaisni dzīvo, vai arī bārstās nepatiesiem zvērestiem,


text:
Taču abu iemeslu dēļ viņus taisnība vajās: gan tādēļ, ka, veltoties elkiem, ļauni sprieda par Dievu, gan tādēļ, ka, svētbijību nicinot, netaisni ar viltu zvērējuši;


text:
jo ne jau zvērot piesauktā spēks, bet grēciniekiem paredzētā taisnība ir tā, kas vienmēr soda netaisnīgo pārkāpumus.


text:
jo, pat ja mēs grēkotu, mēs esam tavi, apzinoties tavu spēku; bet, zinot, ka tev piederam, mēs negrēkosim;


text:
Mūs neieveda maldos nedz cilvēku nekrietnā izdoma, nedz ainu gleznotāju neauglīgie pūliņi – tēls, notriepts daždažādām krāsām,


text:
kā izskats uzbudina nesaprātīgos – viņš tvīkst pēc tēla, kurā ietverts nedzīvais atveids un kurā nav dvašas.


text:
Tā podnieks, mīkstu mālu mīcot, pūlēdamies ik trauku veido mūsu vajadzībām, no viena un tā paša māla visus vienādi darinot, gan tīriem darbiem paredzētos, gan citur izmantojamos; bet, kādai vajadzībai kalpos katrs, to izlemj podnieks.


text:
Un, tukši pūlēdamies, no tā paša māla viņš izveido muļķīgu dievu, lai gan tik tikko pats no zemes radīts un drīz vien atgriezīsies tajā, no kā ņemts, kad dvēsele, ko viņš ir parādā, tiks atprasīta.


text:
Bet viņam rūp ne tas, ka jāmirst, ka īss ir viņa dzīves laiks, bet gan kas cits – ar zeltkaļiem un sudrabkaļiem sacensties un atdarināt bronzas lējējus, par godu uzskata viņš veidot viltojumus.


text:
jo tas nepazina savu veidotāju, kas darboties spējīgu dvēseli viņā iedvesis, ar dzīvības garu piepildījis.


text:
Turpretim viņi uzskatīja mūsu dzīvi par rotaļu un mūžu par ienesīgiem svētkiem: lai vai ar ļaunu, šis saka, ir jāpelnās.


text:
Viņš pats gan labāk par citiem zina, ka grēko, no zemes vielas darinādams veidolus, ne trauslus traukus vien.


text:
Par dieviem viņi ieskatīja visus cittautiešu elkus, kas nevar izmantot acis, lai redzētu, nedz nāsis, lai ievilktu dvašu, nedz ausis, lai dzirdētu, nedz taustīšanai roku pirkstus, bet kājas nav derīgas staigāšanai,


text:
tādēļ ka tos ir darinājis cilvēks, veidojis tāds, kam pašam ir aizdots gars, – neviens cilvēks taču nespēj veidot dievu pēc savas līdzības.


text:
Ar savām likuma nepazinējām rokām, pats mirstīgs būdams, tas darina vienīgi nedzīvo un pats ir pārāks par priekšmetiem, kurus godina, jo viņš aizsāka dzīvot, bet tie ne.


text:
kam nav pat skaista, pievilcīga izskata, kāds dzīvniekiem mēdz gadīties, un kas no Dieva nav saņēmusi nedz atzinību, nedz svētību.


text:
Turpretī savai tautai šāda soda vietā tu labu darīji: tās negausīgās ēstdziņas sātināšanai tu sarūpēji neierastu ēdienu, dižpaipalu,


text:
lai, kamēr vieni, izbadējušies, jebkādu ēstgribu zaudētu uzsūtītās radības pretīgā izskata dēļ, tava tauta, izjutusi īslaicīgu trūcību, vēl nebijušu garšu izbaudītu:


text:
jo nepielūdzams trūkums bijis jāpieredz apspiedējiem, bet viņiem – tikai ieskats, kā mocīti to naidnieki.


text:
Arī tad, kad pār viņiem nāca negantu nezvēru niknums un tie gāja bojā no lokanu čūsku dzēlieniem, tavas dusmas neturpinājās bezgalīgi.


text:
Pārmācībai īsu brīdi šaustīti ar izbailēm, pestīšanas zīmi viņi saņēma, lai tavas bauslības bausli pieminētu.


text:
Jo viņus taču nonāvēja siseņu un mušu kodieni un nebija rodamas zāles, lai glābtu dzīvību, tādēļ ka viņi bija pelnījuši, lai ar tādām radībām tiktu sodīti.


text:
Turpretī tavus dēlus nespēja uzveikt pat indīgu čūsku dzēlieni, jo tava žēlastība panācās pretī un viņus dziedināja.


text:
Tie tika sadzelti, lai atcerētos tavus baušļus, bet tūdaļ izglābti, lai nogāztos dziļā atmiņas trūkumā un nebūtu jāšķiras no tavas labvēlības.


text:
Turpretim cilvēks savā ļaunumā gan nonāvē, bet nespēj nedz aizlidojošo dvašu atsaukt, nedz no mirušo valstības dvēseli atbrīvot.


text:
Un, tā kā bezdievīgie tevi liedzās pazīt, ar tava delma spēku tika šaustīti: gan vajāja tos nebijušas lietusgāzes, krusas brāzmas, nepielūdzami negaisi, gan deldēja uguns.


text:
Tādēļ ūdenī, kas apdzēš visu, uguns – un tas ir vispārsteidzošākais – vēl vairāk pieņēmās spēkā, jo Visums ir taisnīgo aizstāvis cīņā.


text:
Tā dažkārt liesma pieklusa, lai nesadegtu radījumi, kas bija uzsūtīti bezdievīgajiem, un viņi redzot apjaustu – tos vajā Dieva spriedums.


text:
Bet citkārt, pārspējot to, ko spēj uguns, liesma sprēgāja ūdens vidū, lai iznīcinātu, ko radījusi netaisnā zeme.


text:
Tā vietā – ar eņģeļu ēdienu tu mieloji savu tautu, no debesīm nenogurstoši sniegdams jau gatavu maizi, kas spēj sniegt jebkuru baudu un atbilst ikkatrai garšai,


text:
jo uzturā, ko devi, atklājās tava saldme pret taviem bērniem – kādu kuram gribējās, tādu garšu pieņēma ēdiens, īstenodams katra saņēmēja vēlmi.


text:
Sniegs un ledus izturēja ugunī un nekusa, lai viņi zinātu, ka, krusā liesmojot, caur lietus gāzmām zibeņojot uguns posta naidnieka ražu,


text:
Jo kalpojot tev, Radītājam, sasprindzina spēkus radītais, lai netaisnību sodītu, un atslābst, labu darot tiem, kas paļaujas uz tevi.


text:
Tādēļ arī toreiz, pārvēršoties par itin visu, kā vajadzības māktie vēlējās, tavai dāvanai, visa barotājai, kalpoja radītais,


text:
lai tavi dēli, Kungs, kurus tu iemīlēji, apzinātos, ka nevis dažādu sugu augļi baro cilvēku, bet gan tavs vārds uztur tos, kas tev uzticas.


text:
lai būtu zināms: pirms saules lēkta jāsteidzas tev pateikties, pie tevis jāvēršas, pirms gaisma uzlēkusi,


text:
Domādami, ka ir apspieduši svēto tautu, viņi paši, kuriem bauslības nav, no mūžīgās apredzības bēgot, savu pajumšu gūstā bija sagūluši, tumsas savažoti, dziļas un ilgas nakts dzelžos sakaltām kājām,


text:
jo viņi, kas bija iedomājušies, ka nespodrs nemiņas aizkars slēps slepenos grēkus, tika izklīdināti, pārbijušies un satraukti, ieraugot rēgus.


text:
Pat visapslēptākajās pakaktēs glābjoties, viņi nepaglābās no bailēm, šausma skandoņa šķindot tos apņēma, vaiksti rādījās nomāktiem vaigiem, bez smaida.


text:
Tik stipras uguns nebija, kas spētu gaismot. Spulgo zvaigžņu liesmas neuzdrīkstējās apmirdzēt drūmo nakti.


text:
Vien drausmu pilna guns, neviena neiedegta, izcauri plaikšņodama, viņiem parādījās; bet šāda nebijuša skata šausminātiem redzamais šķita vēl ļaunāks.


text:
tie, kuri bailes un nemieru solījās izdzīt no sirgstošās dvēseles, paši sirga ar smieklīgām izbailēm.


text:
Lai gan nekas briesmīgs tos nebiedēja, jau kukaiņu garāmiešanas vien un rāpuļu švīkstoņas iztramdīti, viņi, vai mirstot aiz bailēm, uzlūkot liedzās pat gaisu, no kā nekur nevar izvairīties.


text:
Un tā šajā patiesi bezspēcīgajā naktī, kas augšup kāpa no visdziļākajiem bezspēcīgās mirušo valstības ielokiem, vienu un to pašu miegu viņi gulēja,


text:
te baisu rēgu vajāti, te, dvēseles spēkiem atstājoties, spēju kustēties zaudējuši, jo pāri tiem vēlās pēkšņas un negaidītas bailes.


text:
Vai zemniekam, negaidot pārsteigtam, vai ganam vai rokpelnim, smagi strādājot vientuļā laukā, ikvienam vajadzēja ļauties nenovēršamajam,


text:
jo vienas un tās pašas tumsas važas visus sasaistīja. Vai tas bija stabulētājs vējš, vai putnu daiļskanīgās balsis izplestajos zaros, vai ūdens, aizdunot ar sparu,


text:
vai brūkošu klinšu raupjā dārdoņa, vai neredzams skrējiens, dzīvniekiem aizlēkšojot, vai visnegantāko zvēru rēkoņa, no kalnu iedobumiem atsviezdamās atbalss – viss, drausmi biedējošs, spēju kustēties laupīja.


text:
bet viņiem vienīgajiem pāri klājās smaga nakts – tās tumsas ataina, kas bija ceļā tos ieskaut, un viņi paši sev bija vēl nepanesamāki par tumsu!


text:
Gaisma turpretim jo spoža bija taviem svētajiem, kuru balsis viņi dzirdēja, aprises neredzot, un kurus teica svētlaimīgus, jo tie nebija cietuši,


text:
Viņus tu apgādāji ar gluži ko citu: ar liesmojošu uguns stabu – vadoni nezināmajā ceļā, ar tiesību ievērotājas svešatnes saudzīgo sauli.


text:
Turpretim zaudēt gaismu un nonākt cietumā tik tiešām bija pelnījuši tie, kas ieslodzījumā turēja tavus dēlus, ar kuru starpniecību pasaulei bija jāsaņem dāvanā bauslības neiznīcīgā gaisma.


text:
Un tiem, kas lēma nāvei vēl runāt nespējīgos svēto bērnus – viens vienīgs izliktenis izglābās – par sodu nolaupīji viņējos, it visus iznīcinot nevaldāmos ūdeņos.


text:
Jau iepriekš mūsu tēviem bija zināma šī nakts, lai, droši zinot solījumus, uz kuriem paļāvās, tie smeltos drosmi.


text:
Slepus svētie bērni ziedoja upurī labo un, ieskandējuši svētās tēvu slavas dziesmas, vienprātīgi apņēmās sekot dievišķības likumam – vienlīdz dalīties kā labajā, tā briesmās.


text:
Iepretī skanēja naidnieku nevienbalsīgais kliedziens, atplūda par bērniem sērojošo žēlabainās vaimanas;


text:
Vienā un tai pašā nāvē mirušo visiem bija bez skaita; lai apbedītu, nepietika dzīvo, jo vienā mirklī iznīka to visvērtīgākā paaudze.


text:
Kas it visam bija atteikušies ticēt burvestību dēļ, tie, pirmdzimtajiem ejot bojā, atzina tavu tautu par Dieva dēlu.


text:
no debesīm – no ķēnišķā troņa lejup lecot, tavs visvarenais Vārds – skaudrs cīnītājs – ieradās postam lemtās zemes vidū


text:
ar asu zobenu – ar tavu vienlīdz taisnprātīgo rīkojumu un, stāvot uz zemes, debesis skardams, piepildīja visu ar nāvi.


text:
Un, lai gan arī taisnīgie pieredzēja nāves skārienu, lai gan liels bija tuksnesī nokauto skaits, dusmas neieilga,


text:
jo atsteidzies ar saviem kalpošanas ieročiem lūgšanu un samierināšanas vīraku – nevainojams vīrs cīnījās viņu labā. Stājies pretī niknumam viņš nelaimi apturēja, pierādot, ka ir tavs kalps.


text:
Nevis ar miesas spēku vai ieroču tvirtumu viņš nedienu veica, bet gan, pieminot ar tēviem slēgto derību un zvērestus, viņš pakļāva sodītāju.


text:
Kad jau kaudzēm cits pār citu bija sakrituši mirušie, viņš, vidū nostājies, triecienu atvairīja, pušu cirta ceļu pie dzīvajiem.


text:
Uz viņa ietērpa, kas sniedzās līdz pat kāju pēdām, – visa pasaule, un tēvu godība – uz četrās rindās izkārtotā dārgakmeņu kaluma, uz diadēmas galvā – tavs diženums.


text:
Pret bezdievīgajiem turpretim līdz pat beigām brāzās dusmas bez žēlastības, jo viņš jau iepriekš zināja, ko darīs tie:


text:
jo, vēl pašiem sērojot, vēl mirušos bērēs apraudot, tie citai neprātīgai domai ļāvās un vajāja kā bēgļus tos, ko bija izvadījuši ceļā.


text:
Tādā galējībā tos aizrāva pelnīts liktenis, liekot tiem aizmirst piedzīvoto, lai atlikušo soda mēru līdz galam viņi pildītu ar mokām,


text:
Un taviem rīkojumiem paklausīgs viss radītais no jauna savās īpašībās tika pārveidots, lai tavi bērni būtu pasargāti un paliktu neskarti.


text:
Varēja mākoni redzēt nometni apēnojam, no pirmējā ūdens iznirstam sausu zemi, no Sarkanās jūras – bez grūtībām ejamu ceļu un bangu vālu vietā – zaļu līdzenumu,


text:
jo atcerējās vēl, kā trimdā dzīvnieku vietā zeme vairoja knišļus, zivju vietā upe izvirda vardes bez skaita.


text:
Un zīmju – nevaldāmu zibeņu pieteikts, sods viens pēc otra nāca pār grēciniekiem, kas taisnīgi cieta savas ļaunās rīcības dēļ, jo bija izturējušies ar visļaunāko naidu pret svešiniekiem.


text:
Vēl aklums viņus sita kā tos – pie taisnīgā durvīm –, kas meklēja katrs savu durvju ieeju, kad viņus ietina tumsa.


text:
Un, ielūkojoties notikumos, var skaidri secināt: kā stīgu spēlē notis maina toņkārtu, aizvien to pašu melodiju turpinot, tā, saskaņojoties no jauna, vietām mijās pamatelementi.


text:
bet negandēja liesmas tajās klejojošo iznīcīgo dzīvo būtņu miesu un nekausēja viegli kūstošo, ledum līdzīgo debesu nektāru.


text:
It visā, Kungs, tu savu tautu cildināji, ar godību apveltīji un nemitēji rūpēties, vienmēr un visur nākdams talkā.


text:
ik dzīvai būtnei – cik nu kurai – iedalījis, tiem dāsni piešķirdams, kas viņu mīl. Mīlestība pret Dievu ir izcila gudrība, ko viņš piešķir ikvienam, kam atklājas, lai tas varētu skatīt viņu.


text:
bijība pret Kungu ielīksmo sirdi, iepriecina, aplaimo un vairo mūža dienu skaitu. Bijību pret Kungu dāvā Kungs pats: viņš sprauž ceļu uz mīlestību.


text:
Bijība pret Kungu – gudrības vainags, kam pateicoties zeļ miers un veselība plaukst. Gan viens, gan otrs ir Dieva dāvana, lai būtu labklājība, un aizvien vairāk ar ko lepoties ir tiem, kas viņu mīl.


text:
Kungs gudrību ir redzējis un izmērojis. Viņš atziņu un izpratni kā lietu sijā, ceļ godā tos, kam piemīt gudrība.


text:
tikām viņš sakāmo slēps, līdz īstais brīdis būs klāt, – un daudzas lūpas tad stāstīs par viņa apdomu.


text:
Nepaaugstini sevi, lai tu nekristu, pats sevi neiegrūstu negodā! Kungs tavus noslēpumus darīs zināmus un sapulcējušos vidū tevi apkaunos, ja būsi tuvojies viņam bez bijības, ar viltības pilnu sirdi.


text:
Jūs, kas bīstaties Kunga, lolojiet cerību pēc labā, pēc mūžīgas līksmes un žēlastības, jo ar mūžīgu dāvanu un prieku viņš atlīdzina.


text:
Verieties senajās paaudzēs un raugiet: kurš gan ir apkaunots, kas Kungam uzticējies? Kas viņu uzticīgi bijājis un ticis atstāts? Kas viņu piesaucis un palicis neievērots?


text:
Kas ir pāri pār tavām iespējām, tam neveltī liekas pūles, jo cilvēka sapratni pārspēj tev parādītais,


text:
bet savu pieņēmumu dēļ daudzi ir maldījušies, un aplamu iedomu dēļ tos pievīlušas spriešanas spējas.


text:
Kam tēva nav, esi kā tēvs, viņu mātei – atraitņa vietā, tad Visuaugstākajam būsi kā dēls un vairāk nekā māte viņš tevi mīlēs.


text:
jo, izliekoties nepazīstama, tā iesākumā līdztekus ies, bailes un biklumu viesīs un mocīs audzinot, līdz dvēselē viņš tai uzticēsies. Ar savām prasībām tā viņu pārbaudīs,


text:
un nesaki: “Viņš ir tik žēlsirdīgs, man piedos daudzos grēkus.” Viņš žēlo gan – bet arī dusmojas, un viņa niknums nāks pār grēciniekiem.


text:
Nevilcinies pievērsties Kungam, neatliec no dienas dienā, jo pēkšņas būs Kunga dusmas, pienāks atmaksa – un būsi pagalam!


text:
Nepaliec par neslavas cēlāju ļaužu valodās un neglūni no slēpņa! Pār zagli gulstas kauns, skaudrs nosodījums – pār divkosi.


text:
un nekļūsti par naidnieku tā vietā, lai būtu draugs, jo vārds, kam ir slikta slava, mantos kaunu un pārmetumus – tāpat kā divkosis grēcinieks.


text:
Kā arājs un sējējs tai tuvojies un gaidi tās dāsnos augļus: nedaudz tās darbos pūlējies, drīz baudīsi ražas augļus.


text:
Apceri Kunga baušļus un nemitējies pārdomāt viņa pavēles! Viņš apveltīs tavu sirdi ar apņēmību un dāvās tev alkas pēc gudrības.


text:
Ja nevari izskaust netaisnību, nepūlies kļūt par tiesnesi, lai tevi neietekmētu varenie un tu nezaudētu godprātību.


text:
Bīsties Kunga un godā priesteri, un iedali viņam, kā tev ir pieteikts, pirmos augļus un vainas izpirkšanas upuri, pleca gabalu, svētdares upuri un svētvietu,


text:
Nebaries ar bagāto, lai tas nepārspēj tavas iespējas, jo zelts ir pazudinājis daudzus un sagrozījis ķēniņiem sirdis.


text:
Nepalaid gar ausīm gudro runas, dzīvo saskaņā ar viņu sakāmvārdiem: no viņiem gūsi audzināšanu un mācīsies kalpot diženajiem.


text:
Neatstāj bez ievērības sirmgalvju runas, arī viņi ir mācījušies no saviem priekšgājējiem: no viņiem gūsi izpratni un, kad vajadzēs, mācēsi atbildēt.


text:
Nedodies ceļā ar pārsteidzīgo, lai tas nebūtu tev par nastu: viņš rīkosies pēc savām iegribām, tu iesi bojā līdzi tā neprātam.


text:
Necīnies ar neganto un neej ar to pa nomaļu pusi, jo asinis tam nenozīmē neko: kur palīgā nācēju nebūs, tur tevi noslepkavos.


text:
Novērs skatienu no augumā daiļas sievietes un nelūkojies svešā skaistumā! Sievietes skaistuma dēļ daudzi ir aizmaldījušies un iedegušies mīlestībā no tās daiļuma.


text:
Nesēdi mielastā precētai sievietei līdzās, un nebaudiet vīnu kopā, lai tevī nemostas tieksme pēc tās un neaizrauj tevi bojā.


text:
Nepamet vecu draugu, jo jauniegūtais nav tam pielīdzināms: jauns vīns – jauns draugs, būs veci – dzersi līksmodams.


text:
Turies atstatu no cilvēka, kam vara nonāvēt, un tev nebūs jāraizējas bailēs no nāves; bet, ja reiz tuvojies, ne soli nekļūdies, lai tev nelaupa dzīvību. Apzinies, ka tu soļo valgiem pa vidu un virs pilsētas mūriem pa dzeguļiem pastaigājies.


text:
No vienas tautas rokām citās nonāk valsts vara ar netaisnību, varmācību un naudu. Nav nekā bezdievīgāka par naudas kāro, jo arī savu dvēseli tas ir ar mieru pārdot.


text:
jo grēks ir augstprātības pamatā un riebīgums šļācas no augstprātīgā. Tādēļ ar nelaimēm tos brīnumaini skāra Kungs un vispēdīgi iznīcināja.


text:
Kā cilts ir godā? Cilvēku cilts. Kā cilts ir godā? Kas bijā Kungu. Kā cilts ir negodā? Cilvēku cilts. Kā cilts ir negodā? Kas pārkāpj baušļus.


text:
Ir netaisnīgi izturēties ar necieņu pret to, kas ir prātīgs, bet nabags, un nepiederas godāt grēcinieku.


text:
Ar tērpa drēbēm nelepojies, ar slavas mirkli nedižojies; brīnumaini ir Kunga darbi – apslēpti cilvēku acīm.


text:
Pārāk daudz darbu neuzņemies, dēls, – tos vairodams, tu būsi vainojams, tos nepaveiksi neatlaizdamies un neizbēgsi aizbēgdams.


text:
Ir, kas ir stumjams un bīdāms, bezpalīdzīgs, nevarīgs, bez mēra nabadzīgs, bet ar labestību Kungs uzlūko to, no pazemotības atbrīvo


text:
Viņš saka gan: “Nu varu atpūsties un tagad baudīšu labumus,” – bet nezina, kad pienāks mirklis tos atstāt citiem un mirt!


text:
Neapbrīno grēcinieka darbus, bet tici Kungam un neatlaidies savos pūliņos, jo Kungam nav grūti darīt rokpelni stāvus bagātu.


text:
Nesauc par svētlaimīgu nevienu, pirms tas nav miris: kādi ir bērni, tāds bijis vīrs. Apdomība, aicinot ciemos un apdāvinot


text:
dari labu pazemīgajam, bet bezdievīgajam nedod neko! Liedz viņam maizi, nedod to viņam, lai viņš nepārspēj tevi ar to, jo par visu labo, ko vien darīsi viņam, divtik saņemsi ļaunu.


text:
Arī Visuaugstākais neieredz grēciniekus un bezdievīgajiem atdarīs taisnīgi, viņš taču glabā tos soda dienai.


text:
pat ja viņš ir pazemīgs un staigā līkumos saliecies, esi uzmanīgs un piesargies no tā, izturies pret to, kā spodrinot vara spoguli, un tu redzēsi, kā noiet sūbējums.


text:
Nestādi viņu sev līdzās, lai, tevi nogāzis, neieņem tavu vietu; nesēdini labajā pusē, lai netīko pēc tava sēdekļa; lai beigās tev nav jāpiedzīvo manis teiktais un skaudri nekremt manis sacītais.


text:
uz lūpām naidniekam būs saldi glaimi, bet sirdī nodoms – akā tevi sviest; bet asiņu nebūs gana, līdzko būs izdevība.


text:
Necel to, kas pašam par smagu, nebiedrojies ar stiprāku un bagātāku! Kā var biedroties pods ar katlu? Kā piesitīs, tā sašķīdīs.


text:
Tu esi vajadzīgs? Viņš mānīs tevi un uzsmaidīs, un dāvās cerības, un runās labu. “Kas tev vajadzīgs?” taujās.


text:
Ar savām maltītēm liks justies neērti, līdz reizes divas trīs būs tevi iztukšojis; visbeidzot ņirgāsies par tevi, bet, tevi ieraudzījis, garām ies un galvu nogrozīs par tevi.


text:
Neiedomājies runāt kā līdzīgs ar līdzīgu, daudzrunīgumam neuzticies, jo, runājot daudz, tas tevi pētīs un it kā uzsmaidot izprašņās.


text:
Paklūp bagātais, palīgu daudz. Sarunā aplamības, un viņu attaisno. Paklūp nabagais, un to vēl nolamā. Runā ar izpratni – nelaiž pie vārda.


text:
Bagātais ierunājas, visi apklust un vai debesīs ceļ viņa sacīto; nabags ierunājas, atskan: “Kas tas tāds?” – bet, ja tam misējas, zemē to sviež.


text:
Kam grēku nav, tam bagātība ir laba. Ļauna ir nabadzība – bezdievīgo mutē. Laimīga sirds un bagātība bez laimes


text:
Kā lapas, kas kuplā lapotnē zeļ, dažas krīt un citas plaukst, tā no miesas un asinīm dzimušie, viens mirst, otrs dzimst.


text:
Nelolo paļāvību, ka viņi dzīvos, neraugies, ka viņu ir daudz: pirms laika nāksies tev nopūsties sērās, un, negaidot uzzināsi, ka tiem pienācis gals, – un tādēļ viens ir labāk nekā tūkstotis, bez bērniem mirt ir labāk nekā bezdievīgos iedzīvoties:


text:
viens pats, kas ir saprātīgs, – un pilsēta piepildīsies, bet bauslības neievērotāju cilts iztukšosies.


text:
Viņš neapžēlojās par tautu, nolemtu bojāejai, tā ir aizslaucīta savos grēkos. Tā, neklausoties svēto pulku aizbildņos, viņš rīkojās ar tautām, kas bija nepadevīgu sirdi,


text:
un tāpat ar seši simti tūkstoš kājniekiem, kas bija sapulcējušies nepadevīgu sirdi, – šaustot un žēlojot, satriecot un dziedinot, ar žēlsirdību un bardzību ir rīkojies Kungs.


text:
Ja tik viens vienīgs nepadevīgu skaustu būtu palicis nesodīts, tas būtu brīnums, jo viņš ir tas, kas apžēlo un dusmojas, gan piedodot dižens, gan dusmojoties.


text:
Faraonam Kungs sirdi darīja cietu, un tas viņu nepazina, turpretī pasaule – tā iepazina Kunga paveikto.


text:
Nesaki: “Es paslēpšos no Kunga. Kas gan par mani atcerēsies augstumos? Tik daudzu ļaužu vidū mani nepamanīs. Kas pasaules neizmērojamībā esmu es?”


text:
Redzi, viņam apraugot un apmeklējot, salīgosies debesis un debesu debesis, bezdibenis un zeme, viss Visums, kas pēc viņa gribas tapis un top,


text:
uz mūžiem sakārtojis savus darbus, uz darbu darbiem katra aizsākumu. Ne tiem slāpst, ne tie gurst, ne tie rimstas īstenoties,


text:
Tie saņēma savā rīcībā piecas Kunga spējas. Kā sesto Kungs dāvāja saprātu, kā septīto – valodu: spēju iztulkot viņa spējas.


text:
Kā zīmogs viņam līdzi ir cilvēka žēlastības darbi, kā acu zīlīti viņš glabā atmiņā cilvēka labestību.


text:
Atgriezies pie Kunga un pārstāj grēkot! Lūdzies viņa vaiga priekšā un mitējies būt par klupšanas iemeslu!


text:
Ej atpakaļ pie Visuaugstākā un atgriezies no netaisnības, Viņš pats tevi vadīs ceļā no tumsas uz dziedināšanas gaismu, un ļoti ienīsti riebīgo!


text:
Viņš Visumu valda, turēdams saujā, viss klausa viņa gribai, jo savā spēkā viņš, Valdnieks pār visiem, šķir svēto no laicīgā tajos.


text:
Cilvēks žēlo savu tuvāko – Kungs žēlo visus, gan pārmetot, gan audzinot, gan pamācot, gan atgriežot kā gans ganāmpulku,


text:
Kam izteicienos netrūkst sapratnes, arī pats ar gudrību iepazīsies, un straumēm plūdīs no tā trāpīgi sakāmvārdi. Labāk uzticēties vienīgajam Valdniekam nekā nedzīvu sirdi pieķerties nedzīvajam


text:
Nekļūsti nabags, dzīrodams uz parāda, kad pašam nekā nav kabatā, jo citādi tu būsi sazvērējies pats pret savu dzīvi.


text:
Kunga baušļu pazīšanā – dzīves māka. Kas dara to, kas Kungam patīkams, tas plūc no nemirstības koka.


text:
It visa gudrība – bijībā pret Kungu, it visa saistīta ar bauslības izpildi un Visuvaldītāja varas atzīšanu.


text:
Vergs, kas saka saimniekam: “Es nedarīšu to, kas tev ir patīkams,” – sanikno maizes devēju, pat ja izdarītu pēc tam.


text:
Labāk tāds, kam izpratnes mazāk, bet kas ir bijīgs, nekā tāds, kam sapratnes papilnam – un pārkāpj bauslību.


text:
Ir izsmalcināta viltība, un tā ir netaisna. Ir labvēlīguma locītājs – lai panāktu vēlamo spriedumu, turpretī gudrais spriež taisnīgu spriedumu.


text:
Kas runā pāri mēram, apriebsies. Kas piesavinās tiesības, tiks ienīsts. Cik gan labi paust nožēlu, saņemot pārmetumus! Tu izvairīsies tā no apzināta grēka.


text:
No nelgas dāvanas tev labuma nebūs, nedz labums būs no tās, ko vajadzības spiests dod nenovīdīgais: reiz devis – pats pēc daudzām lūkojas.


text:
Cik daudzkārt viņu izsmies un tik daudzi, jo viņš nav apjautis, ko nozīmē, ka ir, nedz to, ka nav, – viņam vienalga.


text:
Labāk, Kungu meklējot, neatlaisties un nepiekāpties nekā atrasties grožiem rokā bez valdnieka dzīves ratos.


text:
No grēka bēdz, kā čūsku ieraudzījis: pieiesi tuvāk – dzels; tā zobi – lauvas zobi, cilvēka dvēseli nomaitā.


text:
Ja prātīgais dzird gudru izteicienu, cildina un piemetina vēl vienu; dzird izlaidīgais – un viņam netīk, atstāj neievērotu un vēl muguru uzgriež.


text:
Raudi par mirušo, tam gaisma aptumsusi; raudi par muļķi – prāts aptumšojies. Tik rūgti neraudi par mirušo! Tas atpūšas. Par nāvi ļaunāks muļķa mūžs.


text:
Ar nelgu neielaidies sarunās un neej pie nejēgas, jo savā trulumā viņš nonievās visu tavējo; no tāda izvairies, lai neiekultos nepatikšanās: sprauslājot viņš tevi notašķīs. No tāda attālinies un varēsi atelpot, un nebūs jānogurst no viņa stulbuma.


text:
Kā, uznākot zemestrīcei, nelūzīs iebūvēts koka spraislis, tā vajadzīgajā brīdī nebaiļosies sirds, balstījusies prātīgā padomā.


text:
kā pret vēju augstienēs nenoturēsies mieti, tā gļēva sirds muļķīgās iedomās nenoturēsies pret bailēm.


text:
ja esi vēris muti pret draugu, nebaiļojies: ir izlīgšana, ja vien nav izteikti apvainojumi, nav bijusi uzpūtība, nav izpausti noslēpumi, nav rīcībā nodevības, ikviens draugs šādos gadījumos bēgs.


text:
Iemanto tuvākā uzticību, viņam vēl nabagam esot, lai kopā baudītu labklājību, kad viņam tā būs; nepamet viņu, uznākot grūtībām, lai, viņam saņemot mantojumu, mantotu arī tu, jo cilvēks stāvokļa dēļ nekad nav nicināms un bagāts nejēga apbrīnu nepelna.


text:
Kas manai mutei nozīmēs sardzi, prasmīgi aizzīmogos man lūpas, lai mēles dēļ es nepakristu un tā neaizrautu mani bojā?


text:
Kas norīkos rīkstes pārraudzīt manas domas un gudrību iecels par audzinātāju sirdij, lai rīkstes mani netaupītu par pārkāpumiem nezināšanas dēļ, bet gudrība neatstātu nepamanītus manus grēkus,


text:
lai neļautu pieņemties manai neziņai un maniem grēkiem augt augumā, jo citādi es pretinieku priekšā kritīšu un uzgavilēs naidnieks. Kur nezināšana un grēki, tur tālu cerība uz tavu žēlastību.


text:
Kā neatbrīvosies no brūcēm vergs, ko nemitīgi izprašņā, tā tas, kas vienmēr zvēr un dievojas, netiks šķīstīts no grēkiem.


text:
Liels zvērētājs būs noziedzības pilns, no viņa nama neatkāpsies rīkste.<br/> Ja maldīdamies zvēr – uz viņa gulsies grēks; ja nevērīgi izturēsies – divkārt grēko; ja nepatiesi zvēr, viņš netiks attaisnots: nelaimes pilns būs nams.


text:
Ir runas veids, kas pielīdzināms nāvei. Lai tāds nav sastopams Jēkaba mantiniekos! Dievbijīgiem viss tamlīdzīgais svešs, un tie nevārtās grēkos.


text:
Atceries tēvu un māti, sēdēdams diženo vidū, lai tu neaizmirstos to klātbūtnē un nešķistos muļķis sava ieraduma dēļ: tu vēlēsies, kaut nebūtu piedzimis, un nolādēsi dienu, kad nāci pasaulē.


text:
Divas ļaužu šķiras vairo grēkus un trešā izraisa dusmas. Sveloša kaislība, iedegusies kā uguns, nemitēsies, līdz nebūs aprijusi; savos miesas locekļos netikls cilvēks nerimsies, līdz guns nebūs izdegusi.


text:
Cilvēks, kas grēko pret laulības gultu, sevī spriežot: “Kas mani redz? Visapkārt tumsa. Sienas mani sedz. Neredz neviens. Ko bīties man? Manus grēkus Visuaugstākais neatcerēsies,” –


text:
tāds baidās no ļaužu acīm, bet neapzinās, ka Kunga acis, desmit tūkstoškārt par sauli gaišākas, vēro visas ļaužu gaitas, apslēptajā lūkojas.


text:
Visuaugstākā bauslībai viņa, pirmkārt, nav klausījusi, otrkārt, vīru ir pievīlusi, treškārt, laulību pārkāpjot, izbaudīta un sagādājusi bērnus no cita.


text:
bet palicēji atzīs: par bijību pret Kungu nekā labāka nav, nav nekā jaukāka kā ievērot Kunga baušļus.


text:
Tad tas, kas bija radījis visus, man pavēlēja, kas bija radījis mani, tas izlēma, kur manai teltij rast rimtu. Viņš sacīja: “Apmeties Jēkabā! Israēlā lai ir tavs mantojums!”


text:
Es smaržoju kā kanēļkoks un balzameļļas krūms, kā izmeklētas mirres es izplatu jauku dvesmu, kā galbāns, oniksa ekstrakts un opobalzama sveķi, kā vīraka smarža svētnīcā.


text:
Es esmu daiļās mīlestības un bijības, atziņas un svētās cerības māte, ar visiem bērniem, senmūžīga, es sevi dāvāju tiem, ko viņš ir izvēlējis.


text:
Viss minētais – visaugstā Dieva derības grāmata, bauslība, ko Mozus pavēlējis ievērot mums, Jēkaba draudžu mantojums.


text:
Nepagurstiet būt stipri Kungā! Viņam pieķerieties, lai jūs stiprina! Kungs Visuvaldītājs ir vienīgais Dievs; izņemot viņu, nav glābēja.


text:
Es teicu: “Atveldzēšu savu dārzu un spirdzināšu savu stādījumu,” – un, redzi, par upi kļuva mans atzars, par jūru mana upe;


text:
Trīs īpašības, ar kādām esmu izdaiļota, daiļa stājusies Kunga un cilvēku priekšā: brāļu vienprātība, tuvākmīlestība un saskaņa starp vīru un sievu.


text:
Trīs ļaužu šķiras, ko neieredz mana dvēsele, pagalam saniknota par viņu dzīvi: augstprātīgs nabags, bagāts melis un vecs laulības pārkāpējs nejēga.


text:
Deviņus es savā sirdī iedomājos svētlaimīgus un mana mēle teic desmito: tas ir cilvēks, ko ielīksmo viņa bērni, kas dzīvs redz naidnieku krītam;


text:
svētlaimīgs, kas ar prātīgu sievu dzīvo; kas nav paklupis, paslīdot mēlei; kas nav vergojis necienīgākam par sevi;


text:
“Ar sievietes ļaunumu salīdzinot, ikviens ļaunums ir nieks. Kaut viņa mantotu, ko manto grēcinieks!”


text:
Nospiests prāts, iekritis vaigs, salauzta sirds – redzi, ko nozīmē ļauna sieva. Nolaistas rokas un slābani ceļi – tāda, kas neiepriecina vīru.


text:
No trijiem es sirdī vairos, ar ceturto sastopoties, pārakmeņojos: pilsētas tenkas, salasījušos pūli, apmelojumus, tas viss – nožēlojamāks par nāvi,


text:
bet sievietes dēļ greizsirdīga sieva – tā ir nelaime un sirdēsti; un kopīga tiem visiem – mēle šaustītāja.


text:
kā muti ver izslāpis ceļinieks, jebkuru ūdeni, kas tuvumā, dzer, tā viņa atsēžas ikkuram vadzim iepretī un kurai katrai šautrai atver maku.


text:
Visu līdzenumu pārlūkojis auglīgu gabalu meklējumos, ar savu paša sēklu apsēj, uz tās dižciltīgo izcelsmi paļaujoties, –


text:
Sieva, kas kauna neprotas, novalkās savu negodu; meita, kas protas kauna, arī pret savu vīru izturēsies ar godu.


text:
Par gudru visi uzskatīs sievu, kas izturas godbijīgi pret vīru, par bezdievīgu visi atzīs to, kas savā augstprātībā izturas bez godbijības. Svētlaimīgs vīrs, kam laba sieva, divkāršosies viņa gadu skaits.


text:
Kā uz kara tauri cīņas pavērsienā mēdz raudzīties uz sievu ar skaļu un pļāpīgu muti; pats sevi ieraus kara kņadā ikviens vīrs, kam tāda pati daba.


text:
Par diviem skumst mana sirds, un trešais izraisa niknumu: karavīrs, kas cieš trūkumu, saprātīgie, ja par tiem ņirgājas, bet, kas no taisnības atstājas grēkam par labu, to pa zobenam noliks Kungs.


text:
Ja vien bijību pret Kungu tāds cilvēks nepiesavināsies ar skubu, drīz vien tā nams tiks nolīdzināts.


text:
Tavā klātbūtnē no viņa mutes plūdīs saldi glaimi, par taviem vārdiem viņš būs sajūsmā, bet aizmugurē šķobīs muti, ar sašutumu izteiksies par tevis sacīto.


text:
kas līksmo, dievbijīgam klūpot, pats sapīsies valgos, un ciešanas samals to – pirms nāve būs pienākusi.


text:
Piemini baušļus – un neļaunojies pret tuvāko! Piemini Visuaugstākā derību – un pret nezināšanu izturies ar iecietību!


text:
Kāda malka, tāda uzliesmo uguns, kāda nepiekāpība, tāda uzliesmo ķilda; jo cilvēks spēcīgāks, jo niknuma vairāk, jo bagātāks, jo vairāk pieņemas dusmas.


text:
ja dzirksti uzpūtīsi, tā uzliesmos, ja uzspļausi, izdzisīs. Kā viens, tā otrs no tavas mutes ir atkarīgs.


text:
Svešas mēles dēļ daudziem ir zudis pamats zem kājām, tie mētāti no tautas tautā, nocietinātas pilsētas ir nolīdzinātas, sagrautas diženo mājas.


text:
Svētlaimīgs, kam dāvāts, kur patverties no tās, nav nācies tās niknumu pieredzēt, tās jūgu vilkt, nav bijis saistīts tās važās.


text:
Tajās iekritīs tie, kas no Kunga ir atstājušies. Tā nebūs apdzēšama tajos, kas iedegušies: kā lauva tā būs uzsūtīta tiem un kā leopards tos plosīs.


text:
Līdz nebūs saņēmis, tāds skūpstīs roku un pazemīgā balsī izteiksies par tuvākā mantu, – kad pienāks brīdis atlīdzināt, vilcināsies, ar tukšiem vārdiem atmaksās un vainos mirkli.


text:
Ja nu izdosies atgūt pusi, to varēs uzskatīt kā atrastu ieguvumu; ja ne – viens būs izkrāpis naudu, otrs lieki ieguvis naidnieku, kas atdos ar lamāšanos un lādēšanos un goda vietā ar negodu atlīdzinās.


text:
ar skatienu tas noraugās un sten, kā einuhs, meiteni apkampdams. Tā klājas tam, kas uzmācas par varītēm ar savu spriedumu.


text:
Iepriecini sevi! Iedrošini sirdi! Turpretī skumjas raidi tālu prom, jo tās ir iznīcinājušas daudzus un nav nekāda labuma no tām.


text:
Kurš, pateicoties zeltam, ir kļuvis pilnīgs? Tam būs ko lepoties. Kurš, lai gan varējis, nav noziedzies, nav ļaunu darījis, kaut bija iespējams?


text:
ar sātu ēdušam – veselīgs miegs, un, agri cēlies, tas labi jutīsies. Turpretī nesātīgo moka bezmiegs, nelabums un graizes, –


text:
Uzklausi mani, bērns, un neizturies nievājoši, un beigās atzīsi manis teikto: esi čakls visā, ko vien dari, un tev nepiemetīsies nekāda vaina.


text:
Vīns, ja vien ar mēru dzerts, ar cilvēka dzīvi salīdzināms: kas tam par dzīvi, kam vīna nav! Vīns radīts cilvēku līksmībai.


text:
Neizsaki pārmetumus tuvākajam svinībās, kurās dzer vīnu, neizturies nievājoši, tuvākajam līksmojot, ar aizvainojošiem vārdiem neapveltī viņu un neuzmācies, atprasot parādu!


text:
Par svinību vadītāju izvēlēts, nedižojies, bet pārējo vidū esi kā visi citi! Veltī tiem savas rūpes, tad apsēdies


text:
un, visus savus pienākumus veicis, ērti atlaidies, lai līdz ar pārējiem dalītos priekā un saņemtu vainagu par labo kārtību.


text:
Citus viņš apveltījis ar svētību un cēlis godā, citus svētdarījis un darījis tuvus sev; citus nolādējis un apkaunojis, un laupījis tiem viņu stāvokli.


text:
Kā podnieka rokās māls: no viņa patikas atkarīgas tā tālākās gaitas, tā Radītāja rokās cilvēki: ko kuram nospriedis, to piešķir.


text:
Ne dēlam, ne sievai, ne brālim, ne draugam nepiešķir varu pār sevi, kamēr vien esi dzīvs, un neatdod nevienam savu īpašumu, lai pašam nenāktos nožēlot.


text:
turpretī bez māņiem īstenojama ir bauslība, ar lūpām, uz kurām var paļauties, – gudrības piepildījums.


text:
Kas Kungu mīl, tiem pievērstas viņa acis; ar savu varenību viņš to aizstāvis, ar savu spēku balsts. Viņš ir patvērums svelmē un patvērums dienasvidū, viņš sargā, lai nekrīt; lai neklūp – nāk palīgā,


text:
Peļams ir upuris, kas ziedots no netaisni iegūtā, labvēlību neiemantos bauslības neievērotāju veltes.


text:
tā arī cilvēkam, kas, gavējis par grēkiem, iet un rīkojas atkal tāpat, – kurš ieklausīsies viņa lūgšanās, un kāds gan labums tam bijis no zemošanās?


text:
kas labu atdara – upurē smalkākos kviešu miltus, kas pasniedz žēlastības dāvanas – ziedo slavas upuri.


text:
Tāpat kā tautu acu priekšā tu esi svēti godāts mūsu vidū, tā mūsu acu priekšā iemanto sev slavu tautu vidū!


text:
Apžēlojies par tautu, ko dēvē, Kungs, tavā vārdā, par Israēlu, ko pirmdzimušajam esi darījis līdzīgu.


text:
Liecini tiem, kurus tu esi radījis iesākumā! Liec īstenoties pravietojumiem, kas vēstīti tavā vārdā!


text:
Savas saimes ļaužu lūgšanu uzklausi, Kungs, pēc Ārona svētības tavai tautai, tad visi zemes iemītnieki zinās, ka tu esi Kungs, mūžīgais Dievs.


text:
jo kurš gan uzticētos laupītājam, kas sajozies dauzās no pilsētas pilsētā; kas uzticēsies cilvēkam, kuram nav savas ligzdas un kurš nakšņo, kur pagadās?


text:
No padomdevēja uzmanies! Jau iepriekš zini, kas tam vajadzīgs, jo arī viņš dos padomu savā labā, lai tu neizrādītos likme, tam kauliņus metot


text:
un apgalvojot, ka esi uz pareizā ceļa. Iztālēm stāvot, viņš noskatīsies: kas tad ar tevi atgadīsies.


text:
Neapspriedies ar tiem, kuri raugās uz tevi ar aizdomām! Neatklāj savus nodomus tiem, kuri ir greizsirdīgi uz tevi:


text:
nedz sievietei – par viņas sāncensi, nedz gļēvajam – par karu, nedz tirgotājam – par maiņu, nedz tirdziniekam – par pārdošanu, nedz nenovīdīgajam – par pateicību, nedz nepateicīgajam – par labestību, nedz svārstīgajam – par kādu darbu, nedz līgtajam uz gadu – par līguma izbeigšanu, nedz laiskam kalpam – par daudzajiem darbiem! Nevienam no tiem neprasi padomu!


text:
Turpretī uzturi attiecības ar dievbijīgu vīru, kuru zini ievērojam baušļus, kurš ir tāds pats kā tu savā sirdī, kurš jutīs tev līdzi, ja solis tev aizmetīsies;


text:
Gadās cilvēks, kas ir izveicīgs, daudziem skolotājs, bet attiecībās pats ar sevi – pagalam nederīgs.


text:
Tam, kas attiecībās pats ar sevi ir gudrs, uz lūpām ir paša izprastais, uz viņa izpratnes augļiem var paļauties.


text:
Lej asaras par aizgājēju, bērns, kā smagās ciešanās vaimanā sērās! Sedz viņa miesas – tāds viņa liktenis – un neizturies pret apbedīšanu ar nevērību!


text:
Izplūsti gaužās žēlabās, sit aizgūtnēm krūtīs un pēc tās cieņas, kādu aizgājējs pelnījis, ievēro sēras dienu vai divas – aprunāšanas dēļ – un ļaujies mierinājumam – skumju dēļ,


text:
Rakstu mācītāju gudrība – līdz ar labvēlīgajiem, studijām atvēlētajiem brīžiem; kurš mazāk ir aizņemts ar darbiem, tiecas pēc gudrības.


text:
Kā lai kļūst gudrs, kas, arklu tvēris, ar dzinēja dzelksni dižojas, te vēršus dzen, te atpakaļ darbos un runā – par vērsēniem?


text:
Tāpat ikviens galdnieks un namdaris, kas dienām un naktīm strādā; zīmoggredzenu gravētājs, kas neatlaidīgi cenšas pēc dažādības. Attēla atveidošanai viņš veltīs savu sirdi, lai pabeigtu darbu – miegu.


text:
Tāpat arī kalējs, kas, apsēdies tuvu laktai, dzelzs izstrādājumu apdomā; uguns tveice kausē viņa miesas, ar ēzes svelmi viņš cīkstas. Vesera skaņai pievērsta viņa auss, acis – atveidojamam priekšmetam; darbu pabeigšanai viņš veltīs savu sirdi, lai izrotātu līdz galam – miegu.


text:
Tāpat arī podnieks, pie darbiem sēdies, ar kāju ripu min, allaž norūpējies, iegrimis savā darbā: skaitā viņa veikums mērojams.


text:
Mālu viņš veidos ar rokām un mīcīs pie kājām; apgleznošanai viņš veltīs sirdi, lai iztīrītu cepli – miegu.


text:
nedz pilsētu bez viņiem var uzcelt, nedz apmesties kur, nedz klejot. Bet – tautas padomē tos neatrast,


text:
tie neizceļas sapulcējušos vidū, tie nesēž tiesneša sēdeklī un neapsver spriedumā noteikto. Nedz izglītība atklājas viņos, nedz spriedums, pie līdzībām velti tos meklēt;


text:
bet viņos balstās pasaules radītais un ar nodarbošanos lūgšana saistās. Tā nerīkojas tas, kas, ar dvēseli veltījies, Visuaugstākā bauslībā gremdējas.


text:
Diženo vidū viņš kalpos, vadoņu priekšā būs redzams, pārstaigās svešzemju tautas, gan labu, gan ļaunu cilvēkos pieredzējis.


text:
Savu sirdi viņš veltīs, lai agri no rīta būtu ar Kungu, savu Radītāju: viņš lūgsies Visuaugstākā priekšā, lūgsnā vērs lūpas un lūgsies par saviem grēkiem.


text:
Ja Kungs, Visudiženais, tā vēlēsies, ar izpratnes garu viņu piepildīs; no viņa straumēm plūdīs gudri izteicieni, un viņš suminās Kungu lūdzoties.


text:
Daudzi cildinās viņa izpratni – tā neizdzēšami paliek līdz pat mūžībai, viņa piemiņa nezudīs, vārds dzīvos no paaudzes paaudzē,


text:
Ja garš būs viņa mūžs, pēc viņa paliks vārds, par tūkstoš citiem izcilāks; ja atdusēsies – viņam būs gana.


text:
smaržojiet jauku smaržu kā vīraks, ziediem kā lilijas ziediet, izplatiet smaržu, cildiniet Kungu dziesmām un pateicieties par visu, ko viņš ir darījis!


text:
Teiciet viņa vārda diženumu, suminiet, teikdami viņa slavu ar dziesmām uz lūpām, ar cītarām, un suminot jums jāteic tā:


text:
“Ko Kungs ir darījis, tas viss ir ļoti labs, ko pavēlējis – viss notiek, kad pienācis laiks.” Nav jāsaka: “Kas tas tāds ir?”, “Kādēļ gan tā?” – viss izrādīsies vajadzīgs, kad būs pienācis laiks.


text:
Visa nepieciešamā pamats cilvēka dzīvē: ūdens un uguns, un dzelzs, sāls, kviešu milti un piens, medus, vīnogu asinis, olīvu eļļa un apģērbs –


text:
Ir aukas, radītas atmaksai, par pātagotājām rīkstēm viņš ir darījis tās savā niknumā; beigu laikā izpaudīsies to spēks un remdēs sava Radītāja niknumu.


text:
pēc viņa pavēles līksmosies, kad vajadzība būs – virs zemes būs gatavībā un, pienākot savam brīdim, neliegsies paklausīt vārdu.


text:
Nerimtīga darbošanās paredzēta cilvēkam, smags jūgs Ādama dēliem, sākot ar dienu, kad iznāk no mātes klēpja, līdz dienai, kad atgriežas tajā, kas māte ir visiem, –


text:
dusmas, greizsirdība, satraukums, nemiers, bailes no nāves, naids un ķildas, bet nakti, atpūtas mirklī gultā, miegs sagroza izpratnes spējas:


text:
atpūtas vēl tikpat kā nav bijis, kad jau miegā ir tāpat kā dienā. Apjucis no redzējuma sirdī, kā no kaujas lauka aizbēdzis,


text:
Kā nodrošinātajam, tā darba darītājam dzīve ir patīkama, bagātību atradušajam – patīkamāka nekā abiem;


text:
Sirds jūtas pacilāta no mantas un spēka, bet no bijības pret Kungu – vēl vairāk. Ar bijību pret Kungu nebūs jāpieredz trūkums un nebūs jālūkojas pēc palīdzības:


text:
Vīrs, kas raugās uz svešu galdu, nedzīvo dzīvi, kas uzskatāma par dzīvi, ar svešo ēdieniem aptraipa sevi, no kā izvairītos saprātīgais un mācītais.


text:
Ak, nāve, cik rūgti ir atcerēties tevi cilvēkam, kas mierā dzīvo savos īpašumos, vīram, ko nesatrauc rūpes, kam visā veicas un kam vēl netrūkst spēka baudīt ēdienu!


text:
Ak, nāve, cik brīnišķīgs tavs spriedums cilvēkam, kas cieš trūkumu un kam mazumā gājis spēks, kas sasniedzis pārlieku lielu vecumu un ko raizes par visu māc, kas ir pretestības pilns un kam pacietības vairs nav.


text:
Tāds ir Kunga spriedums jebkurai miesīgai būtnei; pret Visuaugstākā gribu – kas gan tev iebilstams? Cik nodzīvots – desmit, simt vai tūkstoš gadu, nav pārmetumu par to mirušo valstībā.


text:
Domā par savu vārdu! Vārds ir tas, kas tev paliks, vērtīgāks nekā tūkstošiem milzīgas dārgumu krātuves zelta.


text:
Īstenojiet mācību, mierā dzīvojot, bērni, jo no gudrības, kas ir apslēpta, no bagātības, kas nav redzama, – kāds gan no tām ir labums?


text:
Tieši tādēļ ar cieņu izturieties pret manis teikto: ne vienmēr kaunēšanās ir vietā, ne vienmēr uzticoties viss jāgodā.


text:
no tiesnešiem un varasvīriem nozieguma dēļ un bauslības neievērošanas gadījumā – no sapulces locekļiem un tautas!


text:
no peļņas tirdzniecības darījumos, no nopietnas bērnu mācīšanas, no sānu slānīšanas nelietīgiem kalpiem.


text:
Nekaunies pamācīt nelgu un muļķi, un to, kas lielā vecumā strīdas ar jauno. Tad būsi patiešām mācīts un no dzīvajiem ikviens tevi novērtēs atzinīgi.


text:
Meita nozīmē slēptu nomodu tēvam, miegs gaist, par viņu raizējoties, lai jaunībā nepaliek vecmeitās un apprecējusies ir ieredzēta;


text:
lai jaunavībā viņu neapgāna un viņa nedabū bērnu tēva mājās; lai, apņēmusi vīru, nenoklīst neceļos un nepaliek bez bērniem apprecējusies.


text:
Stingri uzraugi tiepīgu meitu, lai taviem naidniekiem nebūtu ko ļauni līksmoties, pilsētniekiem ko aprunāt, tautai ko tiesāt un ļaužu pulkā viņas dēļ nebūtu jākaunas.


text:
Es atgādināšu, ko veicis Kungs, ko esmu redzējis, to izklāstīšu: Kunga veiktais – ar viņa teikto, nolemtais – ar viņa labvēlību noticis.


text:
Saviem svētajiem nav atvēlējis Kungs visus viņa brīnumdarbus izstāstīt, kurus viņš, Visuvaldītājs, ir licis pamatos, lai viņa godībā balstītos viss.


text:
Viņš izpēta sirdis un bezdibens dzīles, to varenajā veikumā iedziļinās. Viss zināmais Visuaugstajam zināms, viņš lūkojas laiku zīmēs,


text:
Viņš īsteno savas gudrības diženos darbus. Kā pirms mūžiem viņš bijis, tā mūžam būs: ne ko pielikt, ne atņemt viņam, neviena padoms nav vajadzīgs.


text:
Ar svelmi darbs ir tiem, kas uguni uzpūš ēzē, bet trīskārt vairāk saulei: kalnus tā karsē, dveš ugunīgu tveici un starojot žilbina acis.


text:
Vārds “mēnesis” ir cēlies no “mēness”, kas līdz ar mēness miju brīnumaini aug; augstumos apmetušos karapulku zīmju guns, kas spulgo pie debesjuma.


text:
Kā lejupskrejošus putnus viņš birdina sniegu, kas nolaižoties sēžas kā siseņi, tik balti skaists, ka acis brīnās un sirds ir pārsteigta par snigšanu.


text:
Daudzinot Kungu, cildiniet viņu, cik jūsu spēkos – viņš daudzkārt vēl pārāks! Audziet spēkā un nepagurstiet, cildinot viņu, jo nekad jūs nebūsit galā.


text:
Tie ir bijuši valdnieki savās ķēniņvalstīs, vīri ar vārdu, apveltīti ar spēku, padomdevēji, ar izpratni apveltīti, ar saviem pravietojumiem – vēstītāji.


text:
Tie ir bijuši vadoņi tautai – ar saviem padomiem, ar savu izpratni tautas gudrībā, gudri vārdos un savā mācībā,


text:
bet ir arī tie, kas piemiņā nav palikuši, pazuduši, it kā nemaz nebūtu dzīvojuši, kļuvuši par tādiem, kuru nav bijis, un līdz ar pašiem – to bērni.


text:
Par pilnīgu un taisnīgu tika atzīts Noa, kas kļuva par aizvietotāju, pienākot dusmu laikam, tādēļ uz zemes atlikums saglabājās, kad uznāca plūdi.


text:
Visuaugstākā bauslību ievēroja, ar Visuaugstāko stājās derībā; derību apliecinājis ar savu miesu, pārbaudījumā tika atzīts uzticams.


text:
Tādēļ, ar zvērestu apliecinot, Kungs apsolīja tautas svētīt ar viņa pēcnācējiem, tos vairot kā smilšu graudus un godā celt kā zvaigznes, tiem piešķirt mantojumu: no jūras līdz jūrai, no Eifrātas līdz pašām zemes malām.


text:
svētību visām tautām; un derību viņš guldīja uz galvas Jēkabam. Ar savu svētību Kungs viņu atzina, piešķīra mantojumu, noteica robežas un sadalīja divpadsmit ciltīs,


text:
bet no pēctečiem viņš aicināja žēlsirdīgu vīru, kas visu dzīvo acīs rada labvēlību, Dieva un cilvēku mīlētu – Mozu: svētīta ir viņa piemiņa!


text:
ar viņa vārdu mitējās zīmes. Ķēniņu priekšā Kungs apveltīja viņu ar godu, pie savas tautas sūtīja ar uzdevumu un atklāja daļu no savas godības.


text:
savu balsi ļāva dzirdēt viņam un, ievedis necaurredzamā tumsā, vaigu vaigā deva dzīvības un zinības likumu – baušļus, lai viņš mācītu derību Jēkabam un Israēlam – Kunga lēmumus.


text:
noslēdza ar to mūžīgu derību, ar tautas priesterību apveltīja, ar krāšņumu aplaimoja, ar godību apjožot izdaiļoja,


text:
Ar granātāboliem tērpam apmales izrotāja, ar daudziem zelta zvaniņiem tam visapkārt, lai ejot skan un atbalsojas templī par atgādinājumu tautas dēliem.


text:
Ar svētu tērpu, izšuvēja darinātu zeltā, tumši zilā un sarkanā purpurā, ar redzamu patiesības izspriedēju uz krūtīm, amatnieka darinātu sarkanā vērpumā.


text:
Ar dārgakmeņu zīmograkstiem zelta ietvarā, zeltkaļa darinātiem, atbilstoši Israēla cilšu skaitam par piemiņu iegravētiem.


text:
Ar svētnīcas zīmoga rakstu, virs turbāna zelta vainagā kaldinātu, izcili greznotu, diženi darinātu, tādu rotājumu, pēc kura acs kāro,


text:
skaistumu, kāds nekad un nemūžam nav bijis. Nekad to nav uzlicis galvā svešinieks, vien viņa paša bērni un viņa pēcnācēji visos laikos.


text:
Mozum piepildot savas saujas un svaidot viņu ar svēto eļļu, tika noslēgta mūžīga derība – ar viņu un, kamēr pastāvēs debesis, ar viņa pēcnācējiem: dievkalpojumu svinēs, kā priesteri kalpos un Kunga vārdā svētīs viņa tautu.


text:
No visu dzīvo vidus Kungs izvēlējās viņu, lai tas upurētu dedzināmo upuri, vīraku un patīkamu smaržu piemiņai un gandarītu par savu tautu.


text:
Ar saviem baušļiem viņš deva tam varu derības priekšrakstos, lai liecināto tas mācītu Jēkabam un Israēlu apgaismotu Kunga bauslībā.


text:
Svešie sazvērējās pret viņu un tuksnesī viņu skauda – Dātāna un Abīrāma piekritēji un Koras biedri, sapulcējušies aiz naida un dusmām.


text:
Kungs redzēja, un viņam nepatika, un niknās dusmās viņš tos nonāvēja; viņš lika notikt brīnumam, lai aprītu tos viņa uguns liesmas.


text:
Viņš vairoja Ārona godu, tam piešķīra mantojumu: pirmos no pirmajiem augļiem iedalīja, pirmām kārtām – maizi papilnam.


text:
bet viņš nemanto zemi, kas pienākas tautai, un nesaņem mantojumu, ko tauta saņem, jo Kungs ir viņa daļa un mantojums.


text:
Godībā trešais ir Pinhāss, Elāzāra dēls – ar savu degsmi bijībā pret Kungu, ar savu neatlaidīgo un labestīgo gatavību dvēselē, kad tauta atkrita no Kunga, viņš gandarīja par Israēlu.


text:
Tādēļ ar viņu Kungs noslēdza miera derību, uzticot svētnīcu un tautas vadību, lai viņam līdz ar pēcnācējiem uz mūžīgiem laikiem būtu priesterības diženums.


text:
Ja Kunga derībā ar Dāvidu no Jūdas cilts, Jišaja dēlu, viens vienīgs dēls saņem ķēniņa mantojumu, tad visi, kuri ir Ārona pēcnācēji, saņem Ārona mantojumu.


text:
Lai apveltī Kungs ar gudrību jūsu sirdis un jūs varētu spriest tautā taisnīgu spriedumu, lai tādējādi nezustu labais, kas ir tautā, un nākamajās paaudzēs iesniegtos godība.


text:
Cīniņos stiprs bija Jozua, Nūna dēls, Mozus pēctecis pravieša pienākumos. Viņš kļuva dižens, kā norāda vārds, izglābjot Kunga izredzētos, atriebjoties naidniekiem, kas bija cēlušies, un Israēlam šādi sagādājot mantojumu.


text:
Kad naidnieks no visām pusēm uzmācās, viņš piesauca Visuaugsto, Vareno, un viņu uzklausīja Kungs visdiženais ar varen stipras krusas gabaliem.


text:
Viņš metās cīņā pret citu tautu un pretiniekus sakāva nogāzē, lai, pazīstot viņa bruņojumu, zinātu tautas: viņš cīnās, Kungam raugoties, – viņš taču bija sekojis Varenajam


text:
un bija izturējies žēlsirdīgi Mozus dienās. Viņš un Kālebs, Jefunnes dēls, visai tautas saimei bija stājušies pretī, lai tikai atturētu tautu no grēka un apklusinātu nekrietno kurnēšanu.


text:
No seši simti tūkstoš kājniekiem Kungs izglāba viņus divus vien, lai ievestu tos mantojumā – zemē, kur piens un medus plūst.


text:
Spēks, ko dāvāja Kungs Kālebam, piemita tam līdz pat vecumam, lai tas spētu kāpt līdz zemes augstienei un pēcnācējiem būtu mantojums.


text:
Tiesneši arī, viens pēc otra saukti vārdā, kuru sirdis ar neuzticību nebija aptraipītas, kuri nebija atstājušies no Kunga, lai svētīta ir viņu piemiņa!


text:
Lai atkal saplaukst viņu kauli no savām atdusas vietām, un viņu, godājamo, vārdā lai sauc viņu dēlus!


text:
un, pirms devās atdusēties uz mūžīgiem laikiem, viņš apliecināja Kunga un viņa svaidītā priekšā: “Es neesmu piesavinājies neviena mantu, pat pazoli ne,” – un nebija neviena, kas to apsūdzētu.


text:
Bet, devies atdusā, viņš pravietoja un darīja zināmu ķēniņam tā bojāeju, pravietojot viņš lika atskanēt savai balsij no zemes, lai darītu galu bauslības neievērošanai tautā.


text:
Vai tad jaunībā viņš nenokāva milzeni, no negoda neatbrīvoja tautu, atvēzējoties ar lingas akmeni, Goliāta lielīgumam darot galu?


text:
Viņš piesauca Kungu, Visuaugstāko, un viņa labajai rokai Kungs piešķīra spēku nonāvēt vīru, varenu kaujā, un apliecināt savas tautas spēku.


text:
Tā desmitiem tūkstošu dēļ tauta godināja viņu, Kunga svētības dēļ – cildināja, ar godības vainagu sumināja,


text:
jo viņš apkāva naidniekus, kas bija visapkārt, iznīcināja pretiniekus filistiešus un satrieca to spēku līdz pat šai dienai.


text:
Viņš teica Svēto, Visuaugstāko, ar slavinājuma vārdiem it visā, ko vien darīja, ar visu savu sirdi dziedāja slavas dziesmas un mīlēja viņu – savu Radītāju.


text:
svētkiem piešķīra diženumu un noteica svētku laikus gadā, lai Kunga svētais vārds tiktu cildināts un jau no agra rīta atbalsotos svētnīcā.


text:
Kungs piedeva viņam grēkus, uz mūžīgiem laikiem cēla godā viņa spēku, dāvāja ķēniņu derību viņam un goda troni Israēlā.


text:
Miera laikā valdīja Sālamans, kam mieru uz robežām piešķīra Dievs, lai viņa vārdā tas uzceltu namu un uz mūžīgiem laikiem svētnīcu darinātu.


text:
tu aptraipīji savu godību un apgānīji savus pēcnācējus, tā izraisot dusmas pār bērniem un pārmetumus par savu muļķību,


text:
Taču savu žēlastību Kungs neliegs nekad un neatkāpsies no saviem vārdiem, viņš neizdeldēs sava izredzētā atvasi un neiznīcinās tā pēcnācējus, kas mīlējis viņu. Jēkabam viņš ir saglabājis atlikumu un Dāvida saknes dzinumu – Dāvidam.


text:
Kad Sālamans nolikās atdusēties ar tēviem, viņš atstāja vienu no saviem pēcnācējiem, muļķībā dižu, sapratnē nabagu – Rehabeāmu, kas ar savu neapdomību sadumpoja tautu,


text:
un Jārobāmu, Nebāta dēlu, kas ieveda grēkā Israēlu un pavedināja grēcīgos ceļos Efraimu. Viņu grēki tik ļoti vairojās, ka viņus izraidīja no zemes:


text:
kas – tā rakstīts pārmetumos nākamajiem laikiem, – pirms iestāsies niknums, remdinās Dieva dusmas, tēvu sirdis pievērsīs bērniem un atjaunos Jēkaba ciltis.


text:
Elija – viņš patvērās viesulī, un viņa gars piepildīja Elīšu: savā mūžā tas nekad nav drebējis valdnieku priekšā, un savai varai to neviens nav varējis pakļaut.


text:
Bet tauta neatgriezās par spīti tam visam, no saviem grēkiem tā neatstājās, līdz kamēr netika aizvesta no zemes kā laupījums un izkliedēta pa visu zemi.


text:
No tautas palika nedaudzi līdz ar valdnieku Dāvida namā: vieni rīkojās, kā patīk Dievam, citi vairoja grēku skaitu.


text:
Hizkija nocietināja savu pilsētu un pievadīja ūdeni tai vidū: dzelzs rīkiem cauri kraujai izcirties, ūdens avotu izbūvēja.


text:
Viņa laikā nāca Sinahērībs, kas sūtīja virspavēlnieku – tas devās ceļā, ar savu roku atvēzējās pār Ciānu un plātījās savā uzpūtībā.


text:
un piesauca Kungu, Žēlsirdīgo, pret viņu izpletuši savas rokas: un drīz vien no debesīm Svētais tos uzklausīja un atpestīja – Jesajas rokām.


text:
jo Hizkija rīkojās tā, kā patīk Kungam, cieši gāja priekšteča Dāvida gaitās, kā to dižs un uzticams savos redzējumos pravietis Jesaja bija pavēlējis.


text:
Vīraka maisījumam, ko smaržu darinātājs ir gatavojis, Josijas piemiņa līdzinās, tā ir visiem uz lūpām, salda kā medus, kā mūzika dzīrēs – kur vīnu dzer.


text:
Izņemot Dāvidu, Hizkiju un Josiju, noziedzīgi rīkojoties, visi ir noziegušies – viņi atmeta Visuaugstākā bauslību. Jūdas ķēniņi taču iznīka,


text:
kā Jeremija pravietoja, jo tie izturējās ļauni pret viņu, kurš par pravieti jau mātes klēpī bija svētdarīts, lai viņš izrautu un noārdītu, un iznīdētu un – gluži tāpat – lai uzceltu un iestādītu.


text:
Arī divpadsmit pravieši: lai atkal saplaukst to kauli no savām atdusas vietām! – viņi ir snieguši mierinājumu Jēkabam un ar cerības pilnu ticību izglābuši tā tautu.


text:
Tāpat arī Jozua, Jehocādāka dēls: savās dienās tie uzbūvēja namu, Kungam uzcēla svētu templi, kas bija sagatavots mūžīgajai godībai.


text:
Arī Nehemijam piemiņa uz ilgiem laikiem: viņš atjaunoja sagruvušos mūrus, viņš ievietoja vārtus un bultas un mūsu mājām lika slieties augšup no drupām.


text:
Simons, Onijas dēls, augstais priesteris viņš bija tas, kas savas dzīves laikā salaboja namu, templi nostiprināja savās dienās.


text:
Viņš lika pamatus augstajiem divkāršajiem mūriem, stāvajai nocietinātajai sienai, kas ieskauj svētnīcu.


text:
Godības ģērbā tērpies, lepnos greznojumus aplicis, pie svētā altāra kāpjot, viņš vairoja svētnīcas pagalma godību.


text:
Saņemot veltes no priesteru rokām, pie ugunsaltāra paaugstinājuma viņš stāvēja kā ciedru atvase Libānā, brāļu vainagā ieskauts, kā palmu stumbrs, ko ietvēra lokā


text:
ar savu godību visi Ārona dēli, stāvot visas sapulcējušās Israēla tautas priekšā Kungam veltītu upuri rokā.


text:
viņš izstiepa savu roku pār kausu un ziedojot lēja vīnogu asinis. Ar tām viņš slacīja altāra pamatus jaukai smaržai Visuvaldniekam, Visuaugstākajam.


text:
Tad aurēja Ārona dēli, ar kaldinātām taurēm taurēja, varenām balsīm skandināja Visuaugstākā priekšā par piemiņu.


text:
Tad reizē visa tauta steigšus metās zemē uz vaiga pielūgt savu Kungu – visaugsto Dievu, Visuvaldītāju.


text:
Tad nokāpis viņš pacēla savas rokas pār visiem sapulcējušamies Israēla dēliem, lai Kunga svētību dotu ar savām lūpām un lepotos ar viņa vārdu, –


text:
Un tagad pateicieties it visu Dievam, kas visur veic diženus darbus, kas mūsu dzīves dienas ceļ godā no mātes miesām un rīkojas ar mums pēc savas žēlsirdības.


text:
Šajā grāmatā rodamās pamācības sapratnes un zinības jautājumos ir uzrakstījis Jēzus jeruzālemietis, Sīraha dēls, Elāzāra dēla dēls, no kura sirds plūda gudrība.


text:
jo, izpildot tās, spēs visu, Kunga gaisma – tā spēks. Dievbijīgiem viņš ir dāvājis gudrību, mūžīgi mūžam lai slavēts ir Kungs! Āmen! Āmen!


text:
jo tu esi mans patvērums un palīgs, manu miesu tu atpestī no iznīcības, no apmelotājas mēles valgiem, no lūpām, kas izgudro melus; un to priekšā, kas ir nostājušies pret mani, tu esi man palīgs – un tu mani atpestī


text:
pēc savas lielās žēlsirdības un sava vārda no šņakstošiem zobiem, gataviem aprīt, no tiem, kas lūkojas pēc manas dvēseles, no daudzajām ciešanām, ko esmu piedzīvojis,


text:
no netaisnas mēles apmelojumiem ķēniņam. Tuvu nāvei bija nonākusi mana dvēsele, lejā, mirušo valstības tuvumā, – mana dzīvība;


text:
nāve un mirušo valstība ieskāva mani no visām pusēm – un nebija neviena, kas nāktu palīgā, pēc cilvēku palīdzības lūkojos – un nebija tās.


text:
Un tad es atcerējos tavu žēlsirdību, Kungs, tavus darbus kopš mūžseniem laikiem: tu taču tos, kas tevi gaida, glāb un atpestī no naidnieku rokām.


text:
Tu mani izglābi no bojāejas un ļaunos laikos mani atbrīvoji, tādēļ tev pateikšos un cildināšu tevi, un sumināšu Kunga vārdu.


text:
No zieda – līdz vīnogas ienākas tumšas, mana sirds viņā līksmojās, mani soļi tecēja taisnu ceļu, un es sekoju viņai pa pēdām kopš jaunības.


text:
Mana dvēsele cīkstējās ap viņu, es biju noteikts, izpildot bauslību; ceļot augšup savas rokas, es skumu, ka nepazīstu gudrību.


text:
Es vadīju savu sirdi taisni – tieši tai pretī, un, sevi šķīstot, es atradu viņu;<br/> līdz ar viņu es ieguvu sirdi iesākumā, tādēļ nekad netikšu atstāts.


text:
Tas notika, kad Aleksandrs Maķedonietis, Filipa dēls, kas izgāja no kitiešu zemes, sakāva persiešu un mēdiešu ķēniņu Dāriju un sāka valdīt viņa vietā pēc tam, kad viņš jau bija kļuvis par Hellādas ķēniņu.


text:
Viņš nonāca līdz pat zemes galam un aplaupīja daudzas tautas; visa zeme tapa klusa viņa priekšā. Tā viņš tika paaugstināts, un viņa sirds kļuva lepna.


text:
Viņš sapulcināja varenu karaspēku un valdīja pār pagānu zemēm un valdniekiem, tā ka tie maksāja viņam nodevas.


text:
sasauca savus visgodājamākos palīgus, kas bija uzauguši kopā ar viņu no agras jaunības, un sadalīja viņiem savu valsti, vēl dzīvs būdams.


text:
Tie pēc viņa nāves uzlika ķēniņu kroni, tāpat arī viņu dēli pēc viņiem ilgus gadus, un tie vairoja ļaunumu virs zemes.


text:
No tiem riesās grēcīga sakne Antiohs Epifans, viņš bija ķēniņa Antioha dēls, kas bija kā ķīlnieks Romā. Viņš sāka valdīt grieķu valsts simt trīsdesmit septītajā gadā.


text:
Tajās dienās Israēlā radās bezdievīgi ļaudis, kas daudzus mudināja, sacīdami: “Iesim un slēgsim derību ar citām tautām, kas mīt mums apkārt, jo, kopš mēs no tām nošķīrāmies, mūs ir piemeklējušas daudzas bēdas.”


text:
Daži no tautas bija tam gatavi, un viņi devās pie ķēniņa, un tas piešķīra viņiem tiesības rīkoties pēc citu tautu likumiem.


text:
Kad šī valsts kļuva Antioham pakļāvīga, viņš nolēma valdīt arī Ēģiptē, lai viņš būtu ķēniņš pār divām valstīm.


text:
Viņš iebruka Ēģiptē ar varenu karapulku – ar kararatiem, ziloņiem, jātnieku pulkiem un lielu floti –


text:
un sāka karu pret Ptolemaju, Ēģiptes ķēniņu. Bet Ptolemajs grieza muguru viņa vaiga priekšā un metās bēgt, un daudzi krita ievainoti.


text:
Pēc tam kad Antiohs bija sakāvis Ēģipti, viņš simt četrdesmit trešajā gadā griezās atpakaļ un vērsās pret Israēlu un ienāca Jeruzālemē ar varenu karapulku.


text:
arī upurmaižu galdu, lejamo upuru krūkas, kausus, zelta kvēpināmos traukus, priekškaru, vainagus, zelta izgreznojumu, kas bija tempļa priekšā, un norāva visu.


text:
Viņš paņēma sudrabu un zeltu, un dārgos traukus un paņēma arī visus apslēptos dārgumus, ko vien varēja atrast.


text:
Un, visu paņēmis, viņš devās atpakaļ uz savu zemi. Viņš daudzus nokāva un runāja augstprātīgas lietas.


text:
Pēc diviem gadiem ķēniņš sūtīja kādu savu virsnieku uz Jūdas pilsētām, un viņš ieradās Jeruzālemē ar varenu karapulku.


text:
Viņš runāja uz tiem viltīgas miera runas, un tie viņam uzticējās. Tad viņš piepeši uzbruka pilsētai un kāva to varenā triecienā un pazudināja daudz Israēla ļaužu.


text:
Viņš ieguva pilsētas laupījumu un nodedzināja to ugunī, nopostīja tās namus un nocietinājumus visapkārt;


text:
Tad viņi uzbūvēja ap Dāvida pilsētu varenus un stiprus mūrus ar stipriem torņiem, un tas kļuva viņiem par cietoksni.


text:
Viņi nolika tur ieročus un pārtiku, arī savākto Jeruzālemes laupījumu nolika; tā viņi kļuva par varenu slazdu.


text:
Un viņu dēļ Jeruzālemes ļaudis bēga, un viņu nami tika par mājokli svešajiem; Jeruzāleme kļuva sveša savai dzimtai, un tās bērni to bēgšus pameta.


text:
Tās svētnīca tika pamesta tukša kā tuksnesis, tās svētki vērtās par gaužām raudām, tās sabati – par apkaunojumu un tās slava par nievām.


text:
Ķēniņš sūtīja grāmatu ar vēstnešiem uz Jeruzālemi, lai tie dzīvotu pēc likumiem, kas bija sveši šai zemei,


text:
un lai tiem neļautu sadedzināmos upurus, kaujamos upurus un upurdāvanas svētnīcā, un lai tie padarītu nesvētus sabatus un svētkus,


text:
Tāpat arī, lai tie ierīkotu ziedokļus, svētvietas un elku tempļus un lai upurētu cūkas un citus nešķīstus dzīvniekus,


text:
lai tie atstātu savus dēlus neapgraizītus, tā ka tie sagānītu savas dvēseles ar visu, kas nešķīsts un nesvēts,


text:
Šos vārdus viņš uzrakstīja visai valstij, viņš arī iecēla uzraugus pār visu tautu un pavēlēja Jūdas pilsētām ikkatrā no tām upurēt.


text:
Tad tiem pievienojās daudzi no tautas – ikviens, kurš bija pametis bauslību un darīja ļaunu šajā zemē.


text:
Un simt četrdesmit piektā gada kislēva mēneša piecpadsmitajā dienā tie ierīkoja izpostīšanas negantību uz altāra; arī visapkārt Jūdas pilsētās tie ierīkoja ziedokļus,


text:
Un tos, pie kā atrada derības grāmatas vai kas turējās pie bauslības, notiesāja uz nāvi pēc ķēniņa sprieduma.


text:
un pakāra zīdaiņus, kas bija atrauti no mātes kakla, arī visus viņu nama ļaudis un visus, kas tos bija apgraizījuši.


text:
un bija ar mieru labāk mirt nekā aptraipīties ar ēdieniem un padarīt nesvētu svēto derību, un tie mira.


text:
Tajās dienās cēlās Matatijs, Jāņa, Simeona dēla, dēls, priesteris no Joariba pēcnācējiem, un pārcēlās no Jeruzālemes uz Modeīnu.


text:
viņš sacīja: “Vai man! Kādēļ es esmu piedzimis, lai redzētu, kā satriec manu tautu un sagrauj svēto pilsētu, un lai sēdētu šeit, kamēr tā tiek nodota ienaidnieku rokās un svētnīca svešinieku rokās?


text:
tās godības trauki ir aizvesti trimdā, tās zīdaiņi ir nokauti uz ielām un tās jaunekļi – ar ienaidnieka zobenu.


text:
Un ķēniņa ļaudis vērsās pie Matatija, sacīdami: “Tu esi vadonis, cienījams un liels šajā pilsētā, ko atbalsta dēli un brāļi,


text:
nāc tagad un izpildi ķēniņa pavēli, kā to ir darījuši visi cittautieši un Jūdas vīri, un tie, kas atlikušies Jeruzālemē, un tad būsiet tu un tavi dēli par ķēniņa draugiem, jūs tiksiet pagodināti ar sudrabu un zeltu un dažādām citām dāvanām.”


text:
Matatijs tiem skaļā balsī atbildēja: “Ja visas tautas, kas šajā valstī pakļaujas ķēniņa namam, klausīdamas ķēniņam, atkāpušās no savu tēvu ticības un izvēlējušās paklausīt viņa baušļiem,


text:
Un, kad viņš beidza runāt šos vārdus, nāca kāds jūdu vīrs, lai pēc ķēniņa pavēles visu acu priekšā upurētu uz Modeīnas pilsētas ziedokļa.


text:
To redzēdams, Matatijs iekvēlojās dedzībā, viņa sirds karsa taisnās dusmās, un viņš pieskrēja klāt pie šī vīra un nokāva to pie ziedokļa.


text:
Un ķēniņa vīru, kas viņu mudināja pienest kaujamo upuri, viņš tajā pašā brīdī nogalināja un nopostīja ziedokli.


text:
Tad Matatijs sauca skaļā balsī pa visu pilsētu: “Ikviens, kas deg bauslības dēļ un pastāv derībā, lai seko man!”


text:
Bet ķēniņa vīriem un karaspēkam, kas bija Dāvida pilsētā Jeruzālemē, tika paziņots, ka tie vīri, kas bija nicinājuši ķēniņa pavēli, ir devušies uz slepenām vietām tuksnesī.


text:
Tad daudzi dzinās viņiem pakaļ, panāca tos un nostājās viņiem pretī, lai sabatā sāktu ar viņiem kauju.


text:
Tad ķēniņa vīri sacīja viņiem: “Kamēr vēl var, nāciet ārā un dariet pēc ķēniņa pavēles, un jūs dzīvosiet!”


text:
Viņi sacīja: “Tad lai nu mirstam nevainīgi, debesis un zeme liecina par mums, ka jūs mūs netaisni pazudināt.”


text:
Un tie cēlās pret viņiem karot sabata dienās, un mira viņi, viņu sievas, viņu bērni un viņu lopi; tā dzīvību zaudēja gandrīz tūkstoš cilvēku.


text:
Tad vīri sacīja viens otram: “Ja mēs visi darīsim tā, kā mūsu brāļi ir darījuši, un necīnīsimies pret citām tautām par savu dzīvību un savām taisnajām tiesām, tad drīz vien tās izdeldēs mūs no zemes virsas.”


text:
Un tie nosprieda tajā dienā: “Pret ikvienu, kurš celsies pret mums karot sabatā, mēs cīnīsimies, lai mums nebūtu visiem jāmirst, kā mira mūsu brāļi savos slēpņos.”


text:
Tad tiem pievienojās hasīdi, israēlieši, kas bija vareni spēkā, ikviens no tiem bija uzticīgi nodevies bauslībai.


text:
Tā tie izveidoja karaspēku un kāva grēciniekus savās dusmās un ļaundarus savā dedzībā; kas no tiem palika dzīvi, tie aizbēga pie cittautiešiem, lai glābtos.


text:
Kad Matatijam pienāca laiks mirt, viņš sacīja saviem dēliem: “Tagad visapkārt pieaugusi lepnība un bāršanās un ir iestājies posta un dusmu kvēles laiks.


text:
un pieminiet darbus, ko darīja tēvi iepriekšējās paaudzēs, un jūs iegūsiet varenu godību un mūžīgu vārdu.


text:
Ābrahāms, vai tad ne pārbaudījumā viņš ir atrasts uzticams, un tas viņam ir pieskaitīts par taisnību?


text:
šodien viņš tiek paaugstināts, bet rīt tu viņu vairs neatradīsi, jo viņš atgriezīsies atpakaļ pie pīšļiem un viņa nodoms ies bojā.


text:
Un, redzi, Simons, jūsu brālis, es zinu, ka viņš ir vīrs, kas bagāts padomā, viņam klausiet turpmākās dienas, viņš būs jums par tēvu.


text:
Un Jūda Makabejs, varens spēkā kopš jaunām dienām, viņš būs jums par karaspēka vadītāju un karos tautas karu.


text:
Matatijs nomira simt četrdesmit sestajā mūža gadā un tika apglabāts savu tēvu kapos Modeīnā, un viss Israēls viņu apraudāja gaužām vaimanām.


text:
Tam palīdzēja visi viņa brāļi un visi, kas bija pieķērušies viņa tēvam un aizrautīgi cīnījušies Israēlā.


text:
Tā viņš vairoja savas tautas godu, viņš apvilka krūšu bruņas kā varenais un apjozās ar saviem cīņas ieročiem, un veda karus, ar savu zobenu sargādams nometni.


text:
Bauslības pārkāpēji izbailēs no viņa rāvās atpakaļ un visi ļauna darītāji iztrūkās; tā glābšana sekmējās ar viņa roku.


text:
Viņš darīja dzīvi rūgtu daudziem ķēniņiem un iepriecināja Jēkabu ar saviem darbiem; mūžam slavēta ir viņa piemiņa!


text:
un viņa vārds bija slavens līdz pat zemes galam, un viņš sapulcināja tos, kam jau bija nospriesta bojāeja.


text:
Bet Apollonijs sapulcināja cittautiešus un arī lielu karaspēku no Samarijas, lai karotu pret Israēlu.


text:
Kad Jūda to uzzināja, viņš izgāja tam pretī, sakāva viņa karaspēku un viņu pašu nokāva, daudzi no tiem krita kaujas laukā savainoti, bet pāri palikušie bēga.


text:
Kad Sīrijas karaspēka pavēlnieks Sērons dzirdēja, ka Jūda ir sapulcinājis ap sevi pulkus un ticīgos ļaudis, kas ar to kopā dodas karā,


text:
viņš sacīja: “Es darīšu slavenu savu vārdu un iemantošu sev godu ķēniņa valstī – es karošu ar Jūdu un viņa sekotājiem, kas nicina ķēniņa pavēli.”


text:
Viņam pievienojās un devās līdzi varens pulks bezdievju, lai palīdzētu viņam atriebties Israēla dēliem.


text:
Kad tie ieraudzīja karapulku, kas nāca viņiem pretī, tie sacīja Jūdam: “Kā gan mēs, būdami tik mazā skaitā, lai spētu cīnīties ar tik lielu un varenu pulku? Turklāt mēs esam izsalkuši, jo šodien mēs vēl neko neesam ēduši.”


text:
Jūda atbildēja: “Viegli var notikt, ka daudzi tiek nodoti nedaudzu rokās, un nav atšķirības debesu priekšā – izglābt ar daudziem vai ar nedaudziem;


text:
Tie nāk pret mums ar lielu augstprātību un netaisnību, lai nonāvētu mūs un mūsu sievas, un mūsu bērnus, tie nāk, lai mūs aplaupītu,


text:
Tad Jūda, beidzis runāt, spēji metās virsū Sēronam un viņa nometnei, un tie tika satriekti viņa priekšā.


text:
Viņš vajāja tos pa Bēt-Horonas nogāzi līdz pat līdzenumam; viņiem krita astoņi simti vīru, bet pārējie aizbēga uz filistiešu zemi.


text:
Tā cittautiešus, kas dzīvoja apkārt, pārņēma ārkārtīgas izbailes, un tie sāka baidīties no Jūdas un viņa brāļiem.


text:
Kad ķēniņš Antiohs izdzirda visas šīs runas, viņš kļuva ļoti nikns un izsūtīja vēstnešus pa visu savu valsti un sapulcināja spēcīgu karaspēku.


text:
Ķēniņš lika arī atvērt valsts mantnīcu un izmaksāt karaspēkam gada algu un pavēlēja tiem būt gatavībā jebkurai vajadzībai.


text:
Bet tad viņš redzēja, ka naudas krātuvē nepietiek, jo maz nodevu bija saņemts no zemes sacelšanās un nelaimju dēļ, kuras viņš pats bija izraisījis tajā zemē, atceldams likumus, kas tur bija kopš senām dienām.


text:
Un ķēniņš sāka bažīties, ka viņam atlicis naudas tikai vienai vai divām reizēm, lai īstenotu tos tēriņus un apdāvināšanu, ar ko viņš pārspēja iepriekšējos ķēniņus.


text:
Viņa sirds tādēļ bija ļoti norūpējusies, un viņš nolēma doties uz Persiju, lai ievāktu tur zemes nodevas un ieņemtu daudz naudas.


text:
Ķēniņš atstāja Lisiju, kādu slavenu vīru no ķēniņa dzimtas, pārvaldīt viņa lietas visā apvidū no Eifrātas upes līdz pat Ēģiptes zemei


text:
Viņš arī atstāja Lisijam pusi sava karaspēka un kaujas ziloņus un deva tam pavēles par visu, ko pats bija nolēmis, arī par Jūdejas un Jeruzālemes iedzīvotājiem,


text:
ka viņš nosūtītu turp karaspēku, lai tas izdeldētu un iznīcinātu Israēla spēku un Jeruzālemes atlikumu, un izdeldētu pat viņu piemiņu no šīs vietas,


text:
Tad ķēniņš ņēma atlikušo karaspēka pusi un simt četrdesmit septītajā gadā devās projām no savas valsts galvaspilsētas Antiohijas. Viņš pārcēlās pāri Eifrātas upei un devās cauri augšējiem apgabaliem.


text:
Bet Lisijs izvēlējās Ptolemaju, Dorimena dēlu, Nikanoru un Gorgiju, varenus vīrus no ķēniņa draugu vidus,


text:
un nosūtīja tos kopā ar četrdesmit tūkstošiem vīru un septiņiem tūkstošiem jātnieku, lai tie pēc ķēniņa pavēles dotos izpostīt Jūdeju.


text:
Tie devās ceļā ar visu savu karaspēku un, nonākuši līdzenumā, kas bija netālu no Emmausas, uzcēla tur nometni.


text:
Kad tās vietas tirgoņi izdzirdēja, kas pie viņiem ieradušies, tie ņēma lielu daudzumu sudraba un zelta, kā arī važas un ieradās nometnē, lai dabūtu sev Israēla dēlus par kalpiem; tur tiem pievienojās arī Sīrijas un citu zemju karaspēks.


text:
Kad Jūda un viņa brāļi redzēja, ka ļaunums ir vairojies un ienaidnieku karaspēks ir uzcēlis nometni viņu robežās, tie saprata, ko ķēniņš bija pavēlējis nodarīt viņu tautai, lai to pazudinātu un iznīcinātu.


text:
Tad sacīja ikviens savam tuvākajam: “Atjaunosim to, kas izpostīts mūsu tautā, un karosim par mūsu tautu un svētnīcu!”


text:
Tika sasaukta sapulce, lai varētu sagatavoties karam, lai piesauktu Dievu un lūgtu pēc žēlastības un apžēlošanas.


text:
Bet Jeruzāleme bija neapdzīvota kā tuksnesis, vairs nebija neviena no tās dzimuma, kas tajā ieiet un iziet; tās svētnīca izmīdīta, tās kalna cietoksnī svešinieku dēli; tā kļuvusi par viesu namu cittautiešiem. Jēkaba prieks ir atņemts, apklususi flauta un lira.


text:
Un tie atnāca un sapulcējās Micpā, iepretim Jeruzālemei, jo Israēlam senāk Micpā bija lūgšanu vieta.


text:
Tie atvēra bauslības grāmatu, lai uzzinātu to, ko cittautieši grib uzzināt, izmantodami savu elku tēlus.


text:
Tie sanesa priesteru tērpus un pirmaugļus, un desmito tiesu, tie sasauca nazīriešus, kuru solījuma dienas bija piepildījušās,


text:
Redzi, cittautieši sapulcējušies pret mums, lai iznīcinātu mūs, tu zini, ko tie ir nosprieduši par mums.


text:
Viņš arī pēc bauslības sacīja tiem, kas bija cēluši namu, nupat apņēmuši sievu vai dēstījuši vīnadārzu, un tiem, kas bailīgi, lai tie katrs atgriežas savā namā.


text:
Un Jūda sacīja: “Apjozieties un esiet stipri, esiet gatavi rītā agri doties kaujā ar cittautiešiem, kas sapulcējušies pret mums, lai iznīcinātu mūs un mūsu svētumus,


text:
Kad Jūda to izdzirdēja, viņš cēlās pats un viņa stiprie vīri, lai kautu ķēniņa karaspēku, kas bija Emmausā,


text:
Un Gorgijs naktī nonāca jūdu nometnē, bet nevienu neatrada; tad viņš devās tos meklēt kalnos, jo sacīja: “Tie bēg no mums.”


text:
Tanī pašā dienā rīta agrumā Jūda parādījās klajumā ar trīs tūkstošiem vīru, taču tie nebija tā bruņoti ar bruņām un zobeniem, kā tie būtu gribējuši.


text:
Tie ieraudzīja stipru un bruņās tērptu citu tautu karaspēku un jātnieku karaspēku tam visapkārt, tie visi bija labi sagatavoti cīņai.


text:
Tad Jūda sacīja vīriem, kas bija ar viņu: “Nebaidieties, ka viņu ir daudz, un nebaidieties no viņu uzbrukuma.


text:
Atcerieties, kā mūsu tēvi tika izglābti pie Sarkanās jūras, kad tos vajāja faraons ar savu karaspēku.


text:
Arī tagad sauksim uz to, kas debesīs, varbūt viņam būs labs prāts uz mums un viņš pieminēs derību ar mūsu tēviem un satrieks šodien šo karaspēku mūsu priekšā,


text:
Bet visi pārējie krita no zobena, un israēlieši vajāja tos līdz Gezerai un līdz Idūmejas līdzenumiem, un līdz Azotai, un līdz Jamnijai; un krita viņiem trīs tūkstoši vīru.


text:
un arī Gorgijs ar karaspēku ir uz šī kalna netālu no mums, bet stājieties pretī mūsu ienaidniekiem un cīnieties ar tiem, pēc tam varēsiet droši ņemt laupījumu.”


text:
tie ieraudzīja, ka viņu karaspēks ir spiests bēgt un nometne nodedzināta, jo dūmi, kas bija redzami, atklāja, kas noticis.


text:
Tad Jūda griezās atpakaļ, lai izlaupītu nometni, un tie ieguva daudz zelta un sudraba, zīda un purpura drēbes un lielu bagātību.


text:
Kad viņš to dzirdēja, viņš izbijās un noskuma, ka nebija izdevies tas, ko viņš Israēlam bija gribējis nodarīt, un nebija noticis tas, ko ķēniņš bija pavēlējis.


text:
Nākamajā gadā Lisijs sapulcināja sešdesmit tūkstošus izlases vīru un piecus tūkstošus jātnieku, lai varētu uzvarēt israēliešus.


text:
Lisijs atnāca uz Idūmeju un uzcēla nometni Bēt-Cūrā, un tad tiem pretī iznāca Jūda ar desmit tūkstošiem vīru.


text:
Viņš, ieraudzījis spēcīgo karaspēku, piesauca Dievu, sacīdams: “Slavēts esi tu, Israēla Pestītāj, kas satrieci varenā vīra uzbrukumu caur sava kalpa Dāvida roku un nodevi svešinieku nometni Jonatāna, Saula dēla, un viņa ieroču nesēja rokā!


text:
Tāpat arī nodod šo nometni Israēla tautas rokā, lai ienaidnieki tiek apkaunoti ar visu savu spēku un saviem jātniekiem.


text:
Uzdzen viņiem bailes un liec izkust viņu paļāvībai uz saviem spēkiem, un tie tiks izšaubīti, lai tiktu satriekti.


text:
Notriec tos gar zemi ar zobenu, kas rokā tiem, kas tevi mīl, tad slavēs tevi ar dziesmām visi, kas pazīst tavu vārdu!”


text:
Tad abi karaspēki metās viens otram virsū, un Lisija karaspēkā krita gandrīz pieci tūkstoši vīru, un krita tie, kas stājās israēliešiem pretī.


text:
Kad Lisijs redzēja, ka viņa karaspēka ierinda izjūk un ka tie, kas bija kopā ar Jūdu, ieguvuši drosmi un ir gatavi cīnīties godam uz dzīvību vai nāvi, viņš devās uz Antiohiju un nolīga tur vīrus, lai ar vēl lielāku karaspēku atkal dotos uz Jūdeju.


text:
Bet Jūda un viņa brāļi sacīja: “Redzi, mūsu ienaidnieki ir satriekti, dosimies augšup šķīstīt svētnīcu un to atjaunot.”


text:
Tie ieraudzīja svētnīcu izpostītu, altāri apgānītu, durvis sadedzinātas, pagalmus aizaugušus kā mežu, apaugušus kā kādu kalnu, un priesteru istabas nopostītas.


text:
Tad Jūda izrīkoja vīrus, lai viņi, kamēr svētnīca tiks šķīstīta, karotu ar tiem, kas kalna cietoksnī.


text:
un tiem ienāca prātā laba doma to noārdīt, lai tas nepaliek tiem par apkaunojumu, jo cittautieši bija to padarījuši nešķīstu; tā tie noārdīja šo altāri


text:
un noglabāja akmeņus piemērotā vietā, līdz uzrastos pravietis, kurš varētu pateikt, ko ar tiem darīt.


text:
Tad pēc bauslības tie ņēma neapstrādātus akmeņus un uzcēla jaunu altāri – tādu pašu, kāds bija iepriekšējais.


text:
Tad tie kvēpināja uz kvēpināšanas altāra un iededza eļļas lukturīšus gaismeklī, un tie spīdēja templī.


text:
Simt četrdesmit astotā gada devītā mēneša (tas bija kislēva mēnesis) divdesmit piektajā dienā tie cēlās agri no rīta


text:
Tajā pašā laikā un tajā pašā dienā, kad reiz cittautieši to bija sagānījuši, tie atjaunoja altāri, dziedādami dziesmas, spēlēdami cītaras, arfas un cimboles.


text:
Un visa tauta krita uz sava vaiga un pielūdza un slavēja to, kas debesīs, ka viņš bija devis visam labi izdoties.


text:
Tie svinēja altāra atjaunošanu astoņas dienas, pienesa dedzināmos upurus ar prieku un upurēja pestīšanas un pateicības upurus.


text:
Tie izgreznoja tempļa priekšpusi ar zelta vainagiem un vairogiem, atjaunoja vārtus un priesteru istabas un ierīkoja tām durvis.


text:
Tad Jūda un viņa brāļi, un visa Israēla sapulce nolēma, ka turpmāk šīs altāra atjaunošanas dienas piemiņa gadu no gada būs ar gavilēm un līksmību jāsvin astoņas dienas, sākot ar kislēva mēneša divdesmit piekto dienu.


text:
Tolaik tie arī uzbūvēja visapkārt Ciānas kalnam augstus nocietinājuma mūrus un varenus torņus, lai cittautieši, ja tie reiz ierastos, nevarētu tos samīt kā agrāk.


text:
Jūda pavēlēja arī tur izvietot karaspēku un nocietināt Bēt-Cūru, lai sargātu Ciānas kalnu un tauta būtu pasargāta pret Idūmeju.


text:
Un notika, kad cittautieši dzirdēja, ka ir uzcelts altāris un svētnīca atjaunota tāda, kāda tā bija iepriekš, tie ļoti sadusmojās


text:
Tad Jūda karoja pret Ēsava dēliem, kas Idūmejā pie Akrabatas, jo tie bija aplenkuši Israēlu, un guva pār tiem lielu uzvaru, pazemoja un aplaupīja tos.


text:
Tā viņš pieminēja ļaundarības Baiana dēliem, kas bija Israēla tautai par slazdu un valgu, tiem uzglūnēdami uz ceļiem.


text:
Viņš tos iesprostoja torņos, ielauzās pie tiem un, tos nolādēdams, nodedzināja torņus ar visu, kas tajos bija.


text:
Tad viņš vērsās pret Amona dēliem un sastapa tur lielu un varen stipru tautu un Timoteju, tās vadoni.


text:
Tad pret Israēlu, kas bija palicis savā zemē, sapulcējās cittautieši, kas dzīvoja Gileādā, lai tos iznīcinātu, bet israēlieši bēga uz Dotānas cietoksni


text:
un sūtīja vēstuli Jūdam un viņa brāļiem, sacīdami: “Visapkārt pret mums ir sapulcējušies cittautieši, lai mūs iznīcinātu.


text:
Tie ir sagatavojušies uzbrukumam pret cietoksni, kurā mēs esam patvērušies, un Timotejs vada viņu karaspēku.


text:
Turklāt visi mūsu brāļi, kas bija Tovā, ir nogalināti, viņu sievas aizvestas gūstā, tāpat arī viņu bērni un manta; apmēram tūkstoš vīru ir gājis bojā.”


text:
Kamēr tie vēl lasīja vēstuli, citi vēstneši nāca no Galilejas. Viņu drēbes bija saplēstas, un viņi paziņoja tādu pašu vēsti,


text:
ka viņiem ir uzbrukuši sveštautieši no Ptolemaīdas, Tīras, Sidonas un visas Galilejas, lai viņus nonāvētu.


text:
Kad Jūda un visa tauta dzirdēja šos vārdus, tie sasauca lielo sapulci, lai nolemtu, kā palīdzēt saviem brāļiem, kas nonākuši spaidos un kara draudos.


text:
Tad Jūda sacīja savam brālim Simonam: “Izvēlies un ņem sev līdzi vīrus un dodies glābt savus brāļus, kas ir Galilejā, bet mēs kopā ar Jonatānu, mūsu brāli, dosimies uz Gileādu.”


text:
Viņš atstāja Jāzepu, Zaharija dēlu, un Azarju, ka tie vadītu tautu un Jūdejas aizsardzībai palikušo karaspēku,


text:
un pavēlēja viņiem, sacīdams: “Uzņemieties tautas vadību, bet nesāciet karu ar cittautiešiem, kamēr mēs atgriezīsimies.”


text:
Tad Simonam tika uzticēti trīs tūkstoš vīru, lai viņš ar tiem dotos uz Galileju, bet Jūdam astoņi tūkstoši, lai dotos uz Gileādu.


text:
Un Simons devās uz Galileju un izcīnīja pret cittautiešiem daudzas kaujas, līdz satrieca tos sava vaiga priekšā


text:
un vajāja tos līdz Ptolemaīdai. Cittautiešu karaspēkā krita līdz trīs tūkstoši vīru, un viņš saņēma kara laupījumu.


text:
Viņš ņēma no Galilejas un Arbatas sev līdzi tos, kas tur bija, līdz ar sievām un bērniem, un visu, kas tiem bija, un tie pārnāca Jūdejā ar lielām gavilēm.


text:
kur tie satika nabatiešus. Tie uzņēma viņus miermīlīgi un izstāstīja tiem, kas bija noticis ar viņu brāļiem Gileādā,


text:
ka daudzi no tiem ir sagūstīti un tiek turēti Bocrā un Bosorā, Alemā un Haspā, Makēdā un Karnaimā – tās visas ir labi nocietinātas un lielas pilsētas –


text:
un ka arī citās Gileādas pilsētās ir gūstekņi. Bet ienaidnieki ir nolēmuši tiem uzbrukt un nogalināt tos visus vienā dienā.


text:
Tad Jūda ar savu karaspēku spēji pagriezās pa tuksneša ceļu uz Bocru; viņš ieņēma pilsētu un nokāva ar zobena asmeni visus, kas bija vīriešu kārtas, saņēma kara laupījumu un nodedzināja to ar uguni.


text:
Un notika, kad tie rītausmā pacēla savas acis, tad, redzi, liels ļaužu pulks, ko nevarēja saskaitīt, nesa kāpnes un dažādas kara ierīces, lai ieņemtu cietoksni un cīnītos ar jūdiem, kas bija tajā.


text:
Kad Jūda redzēja, ka kauja jau sākusies un saucieni no pilsētas cēlās uz debesīm – tauru skaņas un kliegšana –,


text:
Tad Timoteja karaspēks saprata, ka tas ir Makabejs, un bēga viņa vaiga priekšā, un viņš guva pār tiem lielu uzvaru, un tajā dienā tiem krita līdz astoņiem tūkstošiem vīru.


text:
Pēc tam viņš nogriezās uz Alemu, cīnījās pret šo pilsētu un ieņēma to, un nokāva visus, kas bija vīriešu kārtas, saņēma kara laupījumu un nodedzināja to ar uguni.


text:
Pēc visiem šiem notikumiem Timotejs sapulcināja citu karaspēku un nostājās viņpus upes iepretim Rafonai.


text:
Jūda sūtīja izlūkus izlūkot pretinieka nometni, un tie paziņoja viņam, sacīdami: “Pie viņa sanākušas visas apkārtējās tautas, ļoti liels karaspēks,


text:
arī arābi ir nolīgti viņiem palīgā un nostājušies viņpus upes gatavībā, lai ietu karot pret tevi.” Un Jūda izgāja tiem pretī.


text:
Kad Jūda ar savu karaspēku tuvojās strautam, Timotejs sacīja saviem karapulku vadītājiem: “Ja viņš pirmais pārnāks pāri pie mums, tad mēs nevarēsim viņam stāvēt pretī un viņš mūs pārvarēs,


text:
Kad Jūda tuvojās upei, viņš sasauca pie upes rakstu mācītājus un tiem pavēlēja: “Neļaujiet nevienam cilvēkam palikt nometnē, bet lai visi dodas kaujā.”


text:
Un viņš pārgāja pirmais pie tiem, un visa tauta sekoja viņam un sakāva viņa vaiga priekšā visus cittautiešus; tie pameta savus ieročus un aizbēga uz Karnajinas templi.


text:
Tad israēlieši ieņēma gan pilsētu, gan templi un nodedzināja ugunī kopā ar visiem, kas bija tur iekšā; tā Karnajina nespēja pastāvēt Jūdas priekšā.


text:
Un Jūda sapulcināja pie sevis visus israēliešus, kas dzīvoja Gileādā, lielus un mazus, arī viņu sievas, bērnus un viņu mantu; viņu bija liels pulks, kas gatavojās atgriezties Jūdejā.


text:
Tie nonāca pie Efronas. Tā bija liela un ļoti labi nocietināta pilsēta viņu ceļā, un tai nevarēja paiet garām ne pa labo pusi, ne kreiso, bija jāiet tai tieši pa vidu;


text:
Kad Jūda sūtīja pie tiem vēstnešus ar miera vārdiem: “Mēs iziesim cauri jūsu zemei uz savu zemi un neko ļaunu jums nedarīsim; mēs vienkārši izsoļosim cauri,” – tie tomēr negribēja viņam atvērt.


text:
Un karavīri sakārtojās kaujai un karoja pret pilsētu visu dienu un visu nakti, līdz pilsēta padevās viņu rokās.


text:
Tad viņš nokāva ar zobenu visus, kas bija vīriešu kārtas, nopostīja pilsētu līdz pamatiem, saņēma kara laupījumu un izgāja tai cauri, iedams pāri nokautajiem.


text:
Viņi uzkāpa Ciānas kalnā ar prieku un līksmību un pienesa dedzināmos upurus pateicībā par to, ka tie bija atgriezušies drošībā un neviens no tiem nebija kritis.


text:
karaspēka virspavēlnieki Jāzeps, Zaharija dēls, un Azarja dzirdēja par varonību un cīņām, ko tie bija izcīnījuši,


text:
un sacīja: “Darīsim slavenu arī paši savu vārdu un dosimies karot pret citām tautām, kas mums visapkārt.”


text:
Tad Jāzeps un Azarja tika sakauti un pretinieks viņus vajāja līdz pat Jūdejas robežām; tajā dienā krita no Israēla tautas līdz pat diviem tūkstošiem vīru.


text:
Bet tik liela sakāve tautā notika tādēļ, ka tie nepaklausīja Jūdu un viņa brāļus, iedomādamies veikt kādus varoņdarbus;


text:
Tad Jūda un viņa brāļi devās karot ar Ēsava dēliem uz zemi, kas bija pret dienvidiem, tie sakāva Hebronu un tās apkārtnes pilsētas, nopostīja visapkārt tās nocietinājumus un nodedzināja tās torņus.


text:
Tajā dienā kaujā krita daži priesteri, kas bija nodomājuši veikt varoņdarbus un neapdomīgi devušies kaujā.


text:
Tad Jūda pagriezās uz Azotu filistiešu zemē un nopostīja viņu ziedokļus, sadedzināja ugunī viņu dievu tēlus, saņēma kara laupījumu un atgriezās Jūdejā.


text:
Ķēniņš Antiohs, pārstaigādams augšējās zemes, dzirdēja, ka Persijā ir kāda pilsēta Elimaja, kas slavena ar savu bagātību – sudrabu un zeltu,


text:
ka tur ir arī ļoti bagāts templis, kurā glabājas zelta bruņucepures, bruņas un ieroči, ko šeit bija atstājis Aleksandrs, Filipa dēls, Maķedonijas ķēniņš, kas pirmais valdīja pār grieķiem.


text:
Ķēniņš Antiohs nāca un lūkoja, kā varētu pilsētu ieņemt un izlaupīt, bet nespēja, jo viņa nodomu uzzināja pilsētnieki.


text:
Tie cēlās cīņā pret viņu, un viņš bēga un metās projām no turienes lielās bēdās, lai atgrieztos Bābelē.


text:
Bet pie viņa, vēl Persijā esot, kāds atnāca ar ziņu, ka karaspēks, kas devies uz Jūdeju, bijis spiests bēgt,


text:
ka Lisijs gājis pirmais ar stipru karaspēku, bet viņam nācies bēgt, ka israēlieši ir vairojuši savu pašu un savu ieroču spēku un ieguvuši lielu kara laupījumu no karaspēka, ko tie sakāvuši,


text:
ka tie nojaukuši negantību, ko viņš bija uzcēlis virs altāra Jeruzālemē, un ka svētnīcu, kā tas bija iepriekš, un tās pilsētu Bēt-Cūru tie apjozuši ar augstiem vaļņiem.


text:
Kad ķēniņš dzirdēja šo vēsti, viņš bija ļoti pārsteigts un satriekts. Aiz bēdām viņš kļuva slims un nokrita savā gultā, jo nebija noticis tā, kā viņš bija iecerējis.


text:
Tā tas turpinājās daudzas dienas, jo atkal un atkal pār viņu nāca lielas bēdas, un viņš nosprieda, ka viņam jāmirst.


text:
Viņš pasauca visus savus draugus un tiem sacīja: “Miegs ir atņemts manām acīm, un mana sirds ir rūpju sagrauzta,


text:
un es sacīju savā sirdī: līdz kādām bēdām esmu nonācis un līdz cik lieliem bēdu viļņiem, kuros es tagad esmu, lai gan esmu bijis krietns un mīlēts savā valdīšanā.


text:
Bet tagad es atceros visu ļaunumu, ko esmu darījis Jeruzālemē – es ņēmu visus sudraba un zelta traukus, kas tur bija, un sūtīju izdeldēt Jūdejas iedzīvotājus par neko.


text:
Tagad es saprotu, ka tādēļ pār mani ir nācis šis ļaunums, un, redzi, es eju bojā svešā zemē un lielās bēdās.”


text:
Viņš deva tam savu kroni, tērpu un gredzenu, lai tas vadītu viņa dēlu Antiohu un audzinātu viņu par valdnieku.


text:
Kad Lisijs uzzināja, ka ķēniņš ir miris, viņš iecēla par ķēniņu ķēniņa dēlu Antiohu, ko bija audzinājis no mazotnes, un deva tam vārdu Eipators.


text:
Bet pa to laiku tie, kas bija cietoksnī, neļāva Israēlam brīvi piekļūt svētnīcai, allaž darīja tiem daudz ļauna un bija atbalsts cittautiešiem.


text:
Ļaudis sapulcējās vienkopus un aplenca cietoksni simt piecdesmitajā gadā, un Jūda lika uzbūvēt tā aplenkšanai torņus un dažādas ierīces.


text:
tādēļ arī mūsu tautas dēli aplenca cietoksni un izturējās pret mums kā svešinieki, vēl vairāk, tie nonāvē tos no mums, kurus tie atrod, un izlaupa mūsu mantu.


text:
un redzi, tagad tie ir aplenkuši Jeruzālemes klints cietoksni, lai to ieņemtu; tie ir nostiprinājuši arī svētnīcu un Bēt-Cūru.


text:
Kad ķēniņš to izdzirda, viņš iedegās dusmās un saaicināja visus savus draugus, karaspēka vadītājus un visus, kam vara.


text:
viņa karaspēkā bija simt tūkstoši kājnieku, divdesmit tūkstoši jātnieku un trīsdesmit divi ziloņi, kas bija mācīti karam.


text:
Pēc tam viņš gāja caur Idūmeju un izvietojās pie Bēt-Cūras un izgatavoja dažādas kara ierīces un karoja daudzas dienas, bet pilsētas aizstāvji pretuzbrukumā sadedzināja tās ar uguni un varonīgi cīnījās.


text:
Arī ķēniņš cēlās rīta agrumā un strauji vadīja karaspēku pa Bēt-Zaharijas ceļu; tur karaspēks sagatavojās kaujai un sāka pūst taures.


text:
Tad viņi sadalīja dzīvniekus pa karaspēka nodaļām – tiem katram bija klāt tūkstoš vīru, tērpti bruņukreklos, un galvās tiem bija vara bruņucepures, un pie katra dzīvnieka bija norīkoti arī pieci simti izlases jātnieku;


text:
tie ik brīdi bija tur, kur bija dzīvnieks, un, ja tie kaut kur gāja, tie gāja ar to kopā un no tā neatstājās.


text:
Un vēl uz katra ziloņa bija pa stipram apjumtam koka tornim, kas bija piestiprināts pie tā ar īpašām ierīcēm, un katrā tornī četri vīri, kas uz tā cīnījās, un ziloņa dzinējs indietis.


text:
Pārējos jātniekus izvietoja pa malām karaspēka abās pusēs, lai tie padotu ziņu un stiprinātu ierindas spārnus.


text:
Kad saule apspīdēja zelta un vara vairogus, no tiem iezaigojās kalni un mirdzēja kā ugunīgi lukturi.


text:
Viena daļa ķēniņa karaspēka pārklāja kalnu augstienes, bet citi ielejas; tie tuvojās stingrā un noteiktā ierindā.


text:
Un visi, kas dzirdēja lielā pulka balsis un soļu dunu, izbijās, jo šis karaspēks bija ļoti liels un varens.


text:
Kad Elāzārs, Avarāna dēls, ieraudzīja, ka viens no ziloņiem ir klāts ar ķēnišķām bruņām un bija lielāks par visiem pārējiem dzīvniekiem, viņš iedomājās, ka uz tā ir ķēniņš,


text:
viņš drosmīgi lauzās cauri ienaidnieku ierindai, nonāvēdams pa labi un pa kreisi, un tie pašķīrās viņa priekšā.


text:
Tad viņš paskrēja zem ziloņa un iedūra tam vēderā, un to nogalināja, tas nokrita pie zemes pār viņu, un tā viņš tur nomira.


text:
Ķēniņa karaspēks devās pret viņiem augšup uz Jeruzālemi, un ķēniņš izvietoja karaspēku Jūdejā un Ciānas kalnā.


text:
Viņš arī noslēdza mieru ar tiem, kas bija Bēt-Cūrā, un tie pameta pilsētu, tādēļ ka viņiem tur nebija pārtikas, lai varētu pilsētā nocietināties, jo zemei bija sabata gads.


text:
Viņš sūtīja karaspēku pret svētnīcu daudzas dienas un izvietoja pie tās aplenkuma torņus, kā arī uguns, akmeņu, bultu un citas metamās ierīces;


text:
Bet tiem noliktavās vairs nepalika nekā, ko ēst, jo bija septītais gads, turklāt tie, kas no cittautiešiem bija paglābušies Jūdejā, bija apēduši atlikušos krājumus.


text:
Tā tikai nedaudzi vīri palika svētnīcā, jo bads tos bija pievārējis, un tie izklīda katrs uz savu pusi.


text:
Bet tad Lisijs padzirdēja, ka Filips, kuru ķēniņš Antiohs, vēl dzīvs būdams, bija iecēlis par sava dēla Antioha audzinātāju, lai tas audzinātu viņu par valdnieku,


text:
ir atgriezies no Persijas un Mīdijas un ka karaspēks, kas bija izgājis kopā ar ķēniņu, ir kopā ar to, un ka tas grib pārņemt savā ziņā valsts lietas.


text:
Tādēļ viņš steigšus deva pavēli doties projām un sacīja ķēniņam, karaspēka vadītājiem un pārējiem vīriem: “Mēs ar katru dienu kļūstam vājāki, mums ir maz barības, un vieta, kuru mēs aplencām, ir stipra, turklāt mums jārūpējas arī par valsts lietām.


text:
un ļausim viņiem dzīvot pēc viņu likumiem, kā tie dzīvojuši iepriekš, to dēļ taču viņi sadusmojās uz mums un darīja visu šo, kad mēs tos atcēlām.”


text:
Ķēniņam un karaspēka vadoņiem šis ieteikums labi patika, un viņš sūtīja pie jūdiem vēstnešus ar miera piedāvājumu, un tie to pieņēma.


text:
Bet ķēniņš, uzkāpis Ciānas kalnā un apskatījis cietoksni, kas uz tā bija, lauza doto zvērestu un pavēlēja nojaukt cietokšņa sienas visapkārt.


text:
Tad viņš steigšus cēlās un atgriezās Antiohijā. Tur viņš redzēja, ka Filips valda pār pilsētu, karoja pret viņu un ar varu ieņēma pilsētu.


text:
Simt piecdesmit pirmajā gadā Dēmētrijs, Seleika dēls, devās prom no Romas un ar nedaudziem vīriem nonāca kādā piejūras pilsētā un sāka tur valdīt.


text:
Un notika, kad tas nāca savu tēvu ķēniņa namā, karaspēks apcietināja Antiohu un Lisiju, lai tos atvestu pie viņa.


text:
Pēc tam pie ķēniņa ieradās visi Israēla bauslības nicinātāji un bezdievji; tos vadīja Alkims, kas vēlējās kļūt par augsto priesteri.


text:
Tie apsūdzēja tautu ķēniņa priekšā, sacīdami: “Jūda un viņa brāļi ir nogalinājuši visus tavus draugus un arī mūs ir padzinis no mūsu zemes,


text:
tādēļ tagad sūti kādu uzticamu vīru, lai viņš dotos turp un redzētu visu to postu, ko viņš nodarījis mums un visam ķēniņa apgabalam, un lai sodītu viņu un visus tos, kas viņam palīdzējuši.”


text:
Tad ķēniņš izvēlējās Bakhidu, kādu ķēniņa draugu, kas valdīja viņpus upei, tas bija varens un uzticams ķēniņam,


text:
un sūtīja to kopā ar Alkimu, ko viņš bija iecēlis par augsto priesteri, un lika tam atriebties Israēla dēliem.


text:
Bakhids cēlās un devās ar lielu karaspēku uz Jūdejas zemi, viņš arī nosūtīja vēstnešus pie Jūdas un tā brāļiem ar viltus miera piedāvājumu.


text:
Arī Alkims runāja ar tiem miermīlīgi un zvērēja: “Mēs nevēlamies darīt ļaunu ne jums, ne jūsu draugiem.”


text:
Tā tie uzticējās viņam, bet viņš sagūstīja no tiem sešdesmit vīru un tos kādā dienā nokāva, itin kā rakstīts:


text:
tie izmētājuši tavu svēto miesas un izlējuši viņu asinis visapkārt Jeruzālemei, un nav neviena, kas tos apglabā.


text:
Tad uznāca visai tautai bailes un drebēšana no atnācējiem, un viņi sacīja: “Nav pie tiem tiesas un taisnības, tie ir pārkāpuši vienošanos un lauzuši zvērestu, ko tie zvērējuši.”


text:
Bet Bakhids devās prom no Jeruzālemes un izvietojās Bētzatā. Viņš nosūtīja kareivjus, un tie sagūstīja daudz vīru, kas no viņiem bēga, kā arī dažus no tautas; tie nokāva viņus un iemeta dziļā akā.


text:
Tad, uzticējis zemi Alkimam un atstājis pie viņa karaspēku, lai tas viņam palīdzētu, Bakhids devās pie ķēniņa.


text:
Pie viņa ieradās visi, kas musināja tautu, un tad tie savaldīja Jūdejas zemi un nodarīja lielu postu Israēlā.


text:
Kad Jūda redzēja, ka viss ļaunums, ko darījis Alkims un israēlieši, kas bija ar viņu, ir lielāks nekā cittautiešu nodarījums,


text:
viņš apstaigāja visus apkārtējos Jūdejas apgabalus un atriebās tiem vīriem, kas no viņa bija aizbēguši; tā viņš panāca, ka viņi vairs nepostīja šajā apgabalā.


text:
Alkims redzēja, ka Jūda ar saviem sekotājiem pieaug spēkā, un saprata, ka viņš nevarēs tiem stāvēt pretī, tādēļ viņš atgriezās pie ķēniņa un tos nekrietni apsūdzēja.


text:
Un ķēniņš sūtīja Nikanoru, vienu no saviem slavenajiem karavadoņiem, kas bija liels Israēla nīdējs un pretinieks, lai tas izdeldētu šo tautu.


text:
Nikanors atnāca uz Jeruzālemi ar lielu karaspēku un nosūtīja pie Jūdas un viņa brāļiem vēstnešus ar viltus miera piedāvājumu:


text:
“Lai mums nebūtu ar jums jākaro, es nākšu pie jums ar nedaudz vīriem, lai mēs mierā tiktos ar jums vaigu vaigā.”


text:
Tad viņš ieradās pie Jūdas, un tie mierā sveicināja viens otru, bet Nikanora karotāji bija sagatavojušies satvert Jūdu.


text:
Taču Jūdam kļuva zināms viņu nodoms, ka viņi nākuši ar viltu, tādēļ Jūda sabijās un negribēja vairs redzēt viņa vaigu.


text:
Kad Nikanors saprata, ka viņa nolūks ir tapis zināms, viņš izgāja Jūdam pretī kaujai netālu no Kafarsalamas.


text:
Un pēc šiem notikumiem Nikanors devās augšā uz Ciānas kalnu. Viņam pretī no svētnīcas iznāca daži priesteri un tautas vecajie, lai viņu miermīlīgi sveiktu un parādītu viņam dedzināmo upuri, kas tiek upurēts par ķēniņu.


text:
Viņš arī dusmās zvērēja: “Ja Jūda un viņa karaspēks tagad netiks nodots manās rokās un es pats atgriezīšos atpakaļ sveikā, es nodedzināšu šo templi.” Un viņš aizgāja lielās dusmās.


text:
“Tu izvēlējies šo namu, lai tas tiktu nosaukts tavā vārdā, lai tas būtu lūgšanu un aizlūgšanu nams tavai tautai,


text:
atmaksā šim vīram un viņa karapulkam, lai tie krīt no zobena, piemini viņu zaimus un nedod viņiem kur palikt.”


text:
“Kad tie, kas bija ar ķēniņu, zaimoja, tad izgāja tavs eņģelis un nokāva simt astoņdesmit piecus tūkstošus,


text:
tāpat arī šodien satriec šo karaspēku mūsu priekšā, lai pārējie atzīst, ka Nikanors ļaunu runājis pret taviem svētumiem un ka viņš saņem atbilstošu tiesu par savām ļaundarībām.”


text:
Karapulki sāka kauju adāra mēneša trīspadsmitajā dienā, un Nikanora karaspēks tika sakauts, un viņš pats krita pirmais šajā kaujā.


text:
Israēlieši vajāja tos veselu dienu, visu ceļu no Adasas līdz pat Gezeras pievārtei, un pūta taures viņiem nopakaļ.


text:
Tad iznāca ļaudis no visiem apkārtējiem Jūdejas ciemiem un tos aplenca, viņi spieda tos atpakaļ pret tiem, kas dzinās tiem pakaļ, un tā tie visi krita no zobena, un neviens nepalika dzīvs.


text:
Bet israēlieši saņēma laupījumu un viņu krājumus, tie nocirta Nikanoram galvu un viņa labo roku, ko viņš tik augstprātīgi bija pacēlis, un aiznesa un izkāra apskatīšanai pie Jeruzālemes.


text:
Tad Jūda dzirdēja par romiešiem, ka viņi ir slaveni ar savu vareno spēku un labprāt pieņem visus, kas viņiem piebiedrojas, un ka viņi slēdz draudzību ar visiem, kas vien pie viņiem nāk; un tādējādi arī tie kļuva stipri.


text:
Jūdam pastāstīja par viņu kariem un drosmi, par to, ko viņi bija darījuši pie galliem, tos pakļaudami un piespiezdami maksāt nodevas;


text:
arī par to, ko viņi darījuši Spānijas zemē, kā viņi bija pārņēmuši savā ziņā sudraba un zelta atradnes, kas tur bija;


text:
ka viņi ar savu gudrību un neatlaidību ir pakļāvuši sev visu, kas tiem bija ļoti tālu visapkārt, un ka viņi bija satriekuši un smagi sakāvuši tos ķēniņus, kas pret tiem nāca no pašas zemes malas, un ka pārējie tiem maksāja ikgadējas nodevas;


text:
ka viņi ir satriekuši un pakļāvuši sev arī Filipu un Perseju, maķedoniešu ķēniņu, un citus, kas cēlās pret viņiem.


text:
Jūdam stāstīja arī par lielo Āzijas ķēniņu Antiohu, ko romieši sakāva, kad tas nāca karot pret viņiem ar simt divdesmit ziloņiem, ar jātnieku pulkiem, kararatiem un ļoti lielu karaspēku,


text:
ka viņi to saņēmuši dzīvu un likuši maksāt lielas nodevas viņam un ķēniņiem, kas valdīja pēc viņa, un likuši atdot vai nodot ķīlā


text:
arī Indijas, Mīdijas un Līdijas zemes, kas bija viņa labākie apgabali, tos viņi nodeva ķēniņam Einomijam;


text:
bet viņiem šis nodoms tapis zināms un viņi sūtījuši pret tiem kādu karavadoni, kas karojis pret tiem, un daudzi no tiem ievainoti un krituši; viņi saņēmuši gūstā to sievas un bērnus, tos aplaupījuši un pakļāvuši viņu zemi, nopostījuši viņu cietokšņus un līdz pat šai dienai tur tos verdzībā;


text:
tāpat arī pārējās valstis un salas, kas bija pret viņiem sacēlušās, viņi izpostījuši un paverdzinājuši, bet ar saviem draugiem un tiem, kas ar viņiem mierīgi sadzīvo, viņi tur draudzību;


text:
tā viņi bija pakļāvuši tuvas un tālas valstis, un visi, kas vien par viņiem dzirdēja, no viņiem baidījās.


text:
Ja viņi kādiem gribēja palīdzēt un ļaut valdīt, tad tie arī valdīja, bet tos, kuri valdīja, ja vien viņi gribēja, viņi atcēla; un viņi kļuva ļoti vareni.


text:
Viņi bija arī izveidojuši sev padomi, kurā sanāca kopā ik dienas trīs simti divdesmit vīru, lai spriestu par to, kā uzlabot tautas labklājību;


text:
viņi arī katru gadu uzticēja vienam vīram viņus vadīt un valdīt pār visu viņu zemi, un visi klausīja šim vienam, un viņu starpā nebija ne skaudības, ne sāncensības.


text:
Tad Jūda izvēlējās Eipolemu, Jāņa, Akosa dēla, dēlu, un Jāsonu, Elāzāra dēlu, un aizsūtīja viņus uz Romu slēgt draudzību un kara savienību


text:
Un viņi devās uz Romu; viņi veica garu ceļu un ienāca padomes sapulcē, vērsās pie padomes vīriem un sacīja tiem:


text:
“Jūda Makabejs, viņa brāļi un jūdu tauta ir sūtījuši mūs pie jums, lai noslēgtu ar jums kara savienību un miera sadraudzību, lai jūs pierakstītu mūs par saviem draugiem un sabiedrotajiem.”


text:
Un šis ir uz vara plāksnītes uzrakstītās atbildes vēstules noraksts, ko romieši sūtīja uz Jeruzālemi, lai apliecinātu, ka tie slēguši mieru un kara savienību:


text:
“Lai labi klājas romiešiem un jūdu tautai gan uz jūras, gan uz sauszemes mūžīgi, un lai zobens un ienaidnieks ir tālu no tām!


text:
un tai ir jāliedz pretinieku karotāju pusei pārtika, ieroči, sudrabs un kuģi, kā Roma to ir noteikusi; un tai ir jāpilda šie pienākumi, neko nesaņemot par to pretī.


text:
Un tieši tāpat, ja vispirms izceļas karš jūdu tautai, no visas sirds karo līdzi romieši tā, kā apstākļi to prasa,


text:
un pretinieku karotāju pusei netiek dota pārtika, ieroči, sudrabs un kuģi, kā Roma to ir noteikusi, un tai šie pienākumi jāpilda bez viltus.”


text:
Ja pie šiem līguma noteikumiem viena vai otra puse gribēs ko pievienot vai no tiem ko atcelt, tās to var darīt pēc savas izvēles, un tam, ko tās pievienos vai atcels, būs likumīgs spēks.


text:
Bet par ļaunumu, ko ķēniņš Dēmētrijs darījis jūdiem, mēs rakstām viņam: “Kādēļ tu mūsu draugiem un sabiedrotajiem esi uzkrāvis tik smagu jūgu?


text:
Ja tie tagad vēl sūdzēsies par tevi, mēs spriedīsim viņu labā tiesu un karosim pret tevi gan uz jūras, gan uz sauszemes.”


text:
Bet, kad Dēmētrijs dzirdēja, ka Nikanors un viņa karavīri krituši karā, viņš nolēma Bakhidu un Alkimu otrreiz sūtīt uz Jūdeju un karaspēka labā spārna pulkus viņiem līdzi.


text:
Tie devās pa ceļu caur Gilgālu un izvietojās pie Mesalotas, kas atradās Arbelā, ieņēma to un nogalināja daudz cilvēku.


text:
Kad tie redzēja ienaidnieka karaspēka lielumu, tie ļoti nobijās, un daudzi no karapulka bēga, un atlika ne vairāk kā astoņi simti vīru.


text:
Kad Jūda redzēja, ka viņa karaspēks ir izklīdis un pretinieks mācas virsū, viņa sirds pagura, jo viņš redzēja, ka viņam vairs nav atlicis laika, lai to sapulcinātu;


text:
un viņš itin kā pamira. Tad viņš sacīja atlikušajiem vīriem: “Celsimies un dosimies pretī mūsu ienaidniekiem, mēs taču vēl varam ar tiem cīnīties.”


text:
Bet tie mēģināja viņu atrunāt, sacīdami: “Mēs to nevaram gan, labāk glābsim tagad savu dzīvību, bet vēlāk atgriezīsimies kopā ar saviem brāļiem un tad karosim pret viņiem, jo mūsu ir maz.”


text:
Tad Jūda sacīja: “Rīkoties šādi – bēgt no viņiem? Tikai ne to! Bet, ja ir pienākusi mūsu stunda, tad arī vīrišķīgi mirsim par mūsu brāļiem; nedosim iemeslu apkaunot mūsu godu.”


text:
Tad pretinieku karaspēks pameta nometni un nostājās viņiem pretī, jātnieki sadalījās divās daļās, un karaspēka priekšā izgāja lingotāji un loka šāvēji, un priekšgalā gāja spēcīgākie karavīri; bet Bakhids bija pie labā spārna pulka.


text:
Kad Jūda redzēja, ka Bakhids un spēcīgākie karavīri ir karaspēka labajā pusē, viņam pievienojās drosmīgākie vīri,


text:
Bet tie, kas bija karaspēka pusē, redzēja, ka labā spārna pulks ir sakauts, un viņi pagriezās, lai sekotu Jūdam un tiem, kas kopā ar viņu.


text:
un apraudāja viņu. Un viss Israēls vaimanāja par viņu ar gaužām vaimanām un sēroja daudzas dienas, sacīdami:


text:
Bet pārējie Jūdas darbi, cīņas un varoņdarbi, ko viņš darījis, un viņa izcilība nav aprakstīta, jo tā visa bija ļoti daudz.


text:
Un notika pēc Jūdas nāves, ka visos Jūdejas novados bezdievīgie atkal pacēla savu galvu un saradās visādi ļaundari.


text:
un viņi izsekoja un uzmeklēja Jūdas draugus, veda tos pie Bakhida, un viņš tiem atriebās un par tiem ņirgājās.


text:
Israēlā izcēlās lielas bēdas, kādas vēl nebija bijušas kopš brīža, kad tiem vairs nebija dots neviens pravietis.


text:
“Kopš tā brīža, kad nomira tavs brālis Jūda, Israēlā vairs nav tāda vīra, kas būtu viņam līdzīgs, nav tāda, kas varētu doties pret ienaidniekiem un Bakhidu, un tiem mūsu ienaidniekiem, kas mūsu pašu tautā.


text:
bet Jonatāns, viņa brālis Simons un visi, kas bija ar viņiem, dabūjuši to zināt, bēga uz Tekoas tuksnesi un uzcēla nometni pie Asfara ezera ūdeņiem.


text:
Tad Jonatāns sūtīja savu brāli Johanānu, tautas vadītāju, un lūdza nabatiešus, lai tie ļautu pie viņiem noglabāt viņa lielos krājumus.


text:
Bet izgāja Jambres dēli, tie, kas no Mēdabas, un satvēra Johanānu un paņēma arī visu, kas tam bija, un aizgāja.


text:
Pēc visiem šiem notikumiem Jonatānam un Simonam, viņa brālim, paziņoja: “Jambres dēli rīko lielas kāzas un ved līgavu, kas esot kāda varena kanaāniešu augstmaņa meita, ar lielu pavadītāju pulku no Nadabatas.”


text:
Viņi pacēla savas acis un skatījās, un redzi – trokšņains pūlis un daudz saiņu, un tiem pretī pilnā apbruņojumā iznāca līgavainis ar saviem draugiem un saviem brāļiem, spēlēdami timpānus un citus mūzikas instrumentus.


text:
Tad tie, kas bija ar Jonatānu, metās ārā no slēpņa un viņus nokāva, daudzi krita ievainoti, bet pārējie aizbēga kalnos; un tie saņēma visu viņu mantu;


text:
Tad Jonatāns sacīja tiem, kas bija kopā ar viņu: “Celsimies gan un cīnīsimies par savu dzīvību, jo šodien vairs nav tā, kā bija agrāk.


text:
Redzi, ienaidnieks ir mūsu priekšā un mums aizmugurē, bet Jardānas ūdeņi abās pusēs un purvs un brikšņi visapkārt, mums nav kur izvairīties.


text:
Sākās kauja, un Jonatāns izstiepa savu roku, lai satriektu Bakhidu, bet tas izvairījās no viņa atkāpdamies.


text:
Tad Jonatāns kopā ar savējiem metās Jardānas ūdeņos un pārpeldēja uz otru krastu, bet pretinieks nesekoja tiem pāri Jardānai.


text:
Viņš atgriezās Jeruzālemē un uzcēla Jūdejā nocietinātas pilsētas: cietokšņus Jērikā, Emmausā, Bēt-Horonā, Bētelē, Timnatā, Faratonā un Teponā; tie bija ar augstiem mūriem, vārtiem un stipriem aizšaujamiem.


text:
Viņš nocietināja Bēt-Cūru un Gezeras pilsētu, un arī klints cietoksni un izvietoja visās šajās vietās karaspēku, un ierīkoja pārtikas krātuves.


text:
Simt piecdesmit trešā gada otrajā mēnesī Alkims pavēlēja nojaukt iekšējo sienu, kas atdalīja svētnīcas pagalmus, tā viņš gribēja nojaukt praviešu darbu, un viņi arī sāka to jaukt.


text:
Tajā pašā brīdī Alkimu ķēra trieka, un viņa darbi apstājās, viņš tika paralizēts, un viņa mute tika aizdarīta, un viņš vairs nevarēja izteikt ne vārda un nodot rīkojumus par savu namu.


text:
Kad Bakhids redzēja, ka Alkims ir miris, viņš atgriezās pie ķēniņa. Tad bija miers Jūdejas zemē divus gadus.


text:
Bet visi bezdievji sanāca kopā un nolēma: “Redzi, Jonatāns un tie, kas ar viņu, dzīvo mierā un drošībā, tādēļ tagad iesim un vedīsim šurp Bakhidu, lai viņš visus tos vienā naktī sagūsta.”


text:
Tad viņš cēlās, lai ietu uz Jūdeju ar lielu karaspēku, un nosūtīja slepenu vēstuli saviem sabiedrotajiem Jūdejā, ka tie sagūstītu Jonatānu un tos, kas ar viņu, bet tie nespēja, jo šis nodoms nāca viņiem zināms.


text:
Un Jonatāns ar saviem ļaudīm sagūstīja apmēram piecdesmit tās zemes vīru, kas bija šī ļaunā nodoma ierosinātāji, un tos nogalināja.


text:
Tad Jonatāns un Simons un viņu ļaudis devās projām uz Bētbasu, kas atradās tuksnesī, un uzcēla no jauna, kas bija nopostīts, un to nocietināja.


text:
Tur viņš kāva Odomeru un viņa brāļus un Fasirona dēlus viņu telšu apmetnē; kad viņš sāka cīņu un devās augšup ar savu karaspēku,


text:
cīnījās pret Bakhidu un satrieca viņu; tas viņam sagādāja lielas raizes, jo gan viņa nodoms, gan uzbrukums bija veltīgs.


text:
Viņš iedegās dusmās uz tiem bezdievīgajiem vīriem, kas viņam bija ieteikuši nākt uz šo zemi, daudzus no tiem nokāva un nolēma doties projām uz savu zemi.


text:
Kad Jonatāns to uzzināja, viņš nosūtīja pie tā vecajus, lai noslēgtu ar viņu mieru un lai tas atdotu viņiem gūstekņus.


text:
Un Bakhids tam piekrita un darīja pēc viņa vārdiem; viņš arī zvērēja, ka nekad vairs savas dzīves laikā nedarīs Jonatānam neko ļaunu.


text:
Tad viņš atdeva tam gūstekņus, ko iepriekš bija sagūstījis Jūdejas zemē, devās uz savu zemi un nekad vairs nenāca uz viņu robežām.


text:
Un zobens Israēlā rimās; bet Jonatāns apmetās uz dzīvi Mahmasā un sāka tiesāt tautu un izdeldēja visus bezdievīgos Israēlā.


text:
Simt sešdesmitajā gadā Aleksandrs Epifans, Antioha dēls, nāca un ieņēma Ptolemaīdu, tās iedzīvotāji viņu pieņēma, un viņš sāka tur valdīt.


text:
Tad ķēniņš deva Jonatānam varu pulcināt karaspēku un to apbruņot, lai tas būtu viņam par sabiedroto, viņš atdeva arī ķīlniekus, kas bija ieslodzīti klints cietoksnī.


text:
Un Jonatāns nāca uz Jeruzālemi un izlasīja šīs vēstules vārdus visai tautai un tiem, kas bija klints cietoksnī.


text:
viņš arī pavēlēja darbu veicējiem, lai tie ceļ Ciānas kalnam visapkārt sienas no četrstūrainiem akmeņiem, lai tās būtu stiprākas.


text:
Ķēniņam Aleksandram izstāstīja par ķēniņa Dēmētrija solījumiem Jonatānam, viņam pastāstīja arī par kariem, ko viņš bija karojis, par varoņdarbiem, ko viņš ar saviem brāļiem bija veicis, un par tām lielajām grūtībām, ko tie bija panesuši.


text:
Tad ķēniņš sacīja: “Tādu vīru kā viņš mēs nekur vairs neatradīsim, darīsim viņu par mūsu draugu un sabiedroto.”


text:
Tādēļ mēs tevi šodien ieceļam par tavas tautas augsto priesteri un nosaucam tevi par Ķēniņa Draugu (un viņš nosūtīja tam purpura tērpu un zelta kroni), un tu būsi mūsu pusē un sadraudzībā ar mums.”


text:
Tā Jonatāns simt sešdesmitā gada septītajā mēnesī Lieveņu svētkos apvilka augstā priestera tērpu; viņš arī sapulcināja karaspēku un sagādāja daudz ieroču.


text:
“Ko mēs esam izdarījuši? Aleksandrs ir mūs apsteidzis, noslēgdams draudzību ar jūdiem, lai nostiprinātos.


text:
Arī es rakstīšu viņiem iedrošinājuma vārdus, solīšu augstu godu un dāvanas, lai viņi būtu ar mums un mums palīdzētu.”


text:
Mēs esam dzirdējuši un priecājamies, ka jūs pildāt ar mums noslēgtos līgumus un uzturat draudzību, un nepieslienaties mūsu ienaidniekiem.


text:
es atceļu arī nodevas par trešo daļu graudaugu un pusi dārza augļu, kas man pienācās, no šīs dienas tās nekad vairs netiks ņemtas no Jūdejas un tai piederošajiem trim apgabaliem Samarijā un Galilejā.


text:
Bet Jeruzāleme un tās apkārtne lai ir svēta, un nodevas un desmitā tiesa, ko tā saņem, lai ir brīvas no nodokļiem.


text:
Es nododu varu pār Jeruzālemes klints cietoksni augstajam priesterim, ka viņš tajā var izvietot vīrus, kādus pats vēlas, lai tie sargātu to.


text:
Tāpat es arī par velti atlaižu brīvībā visus jūdus, kas sagūstīti Jūdejā un visā manā valstī; tāpat tiek atceltas viņu nodevas, arī tās, kas jāmaksā par mājlopiem.


text:
Visas svētku dienas, sabati, jaunie mēneši un citas svētku dienas, tāpat arī trīs dienas pirms svētkiem un trīs dienas pēc lai ir brīvdienas un atvaļinājuma dienas visiem jūdiem, kas ir manā ķēniņa valstī,


text:
Tāpat arī līdz pat trīsdesmit tūkstošiem vīru varēs pierakstīties ķēniņa karaspēkā, un tie varēs saņemt tādu uzturu, kāds ir visam ķēniņa karaspēkam.


text:
Un no viņiem tiks ņemti vīri un izvietoti ķēniņa lielajos cietokšņos, bet daži no tiem tiks iecelti valsts atbildīgajos amatos, un viņu priekšnieki lai tiek iecelti no viņu vidus; un lai viņi dzīvo pēc saviem likumiem, kā ķēniņš to ir pavēlējis Jūdejas zemē.


text:
Tāpat arī tie trīs Samarijas apgabali, kas pievienoti Jūdejai, lai arī turpmāk paliek pievienoti Jūdejai, tā lai tie būtu zem viena valdītāja un nevis zem kādas citas varas, bet tikai zem augstā priestera varas.


text:
Ptolemaīdu un tai piederošos apgabalus es dāvinu Jeruzālemes svētnīcai, lai varētu segt svētnīcas izdevumus.


text:
Es došu arī katru gadu piecpadsmit tūkstošus sudraba šekeļu no tiem ķēniņa ienākumiem, kas nāk no man piederošajām vietām.


text:
Arī visus pārējos maksājumus, ko nodevu ievācēji nav izmaksājuši iepriekšējos gados, lai no šī brīža nodod tempļa darbiem.


text:
Un vēl tiek atcelts arī tas piectūkstoš šekeļu nodoklis, ko mani nodevu ievācēji ik gadus ieņēma no kalpošanas svētnīcā, tādēļ ka tie pienākas priesteriem, kas tur kalpo.


text:
Un visi, kas bēgs uz Jeruzālemes svētnīcu vai Jeruzālemes robežām, tādēļ ka tie būtu ko parādā ķēniņam vai kādas citas lietas dēļ, lai ir brīvi līdz ar visu, kas tiem ķēniņa valstī pieder.


text:
Tāpat arī līdzekļi, kas nepieciešami, lai celtu un atjaunotu svētnīcu, tiks piešķirti no ķēniņa krājumiem.


text:
Arī līdzekļi, kas nepieciešami, lai uzceltu Jeruzālemes sienas un tās visapkārt nocietinātu, tiks doti no ķēniņa krājumiem; tāpat, lai uzceltu sienas Jūdejā.”


text:
Kad Jonatāns un tauta dzirdēja šos vārdus, viņi tiem neticēja un tos nepieņēma, jo atcerējās lielo ļaunumu, ko Dēmētrijs bija darījis Israēlam, to ļoti apspiezdams.


text:
Un viņi ar labprātību pieņēma Aleksandra piedāvājumu, jo viņš pirmais bija piedāvājis mieru, un tie karoja kopā ar viņu visas dienas.


text:
“Es esmu atgriezies savā valstī, esmu sēdies sava tēva tronī un pārņēmis varu, esmu satriecis Dēmētriju un pārņēmis savā varā mūsu zemes,


text:
es esmu karojis ar viņu, un mēs esam satriekuši viņu un viņa karaspēku un esam sēdušies viņa valstības tronī.


text:
Slēgsim tagad mēs savā starpā draudzību – dod man savu meitu par sievu, tad es būšu tev par znotu un došu tev dāvanas, kas ir viņas cienīgas.”


text:
Ķēniņš Ptolemajs viņam atbildēja: “Laimīga tā diena, kurā tu atgriezies savā tēvu zemē un sēdies savas valstības tronī,


text:
un es darīšu tev tagad tā, kā tu man esi rakstījis, bet tu nāc man pretī uz Ptolemaīdu, lai mēs redzētu viens otru un kļūtu radinieki, kā tu to esi sacījis.”


text:
Tad Ptolemajs izgāja no Ēģiptes, viņš pats un viņa meita, un simt sešdesmit otrajā gadā nonāca Ptolemaīdā.


text:
Tur viņš satikās ar ķēniņu Aleksandru, un viņš deva tam savu meitu Kleopatru par sievu, sarīkodams tai Ptolemaīdā kāzas ar lielu godu, kā tas ķēniņiem pieklājas.


text:
Un Jonatāns devās ar lielu godību uz Ptolemaīdu, satika tur abus ķēniņus un deva viņiem un viņu draugiem sudrabu un zeltu un bagātīgas dāvanas, un Jonatāns guva vēlību viņu priekšā.


text:
Tad pret viņu sapulcējās kādi Israēla ļaunprāši, bezdievīgi vīri, lai viņu apsūdzētu, bet ķēniņš nepieņēma šo viņu apsūdzību.


text:
Un ķēniņš pavēlēja noģērbt Jonatānam viņa paša drēbes un ietērpt viņu purpurā, un tas tika izdarīts.


text:
Ķēniņš viņu nosēdināja sev blakus un sacīja saviem virsniekiem: “Izejiet kopā ar viņu cauri visai pilsētai un izsludiniet, ka neviens nedrīkst viņu ne par ko apsūdzēt, nedz viņu apgrūtināt kādas lietas dēļ.”


text:
Un notika, kad viņa apsūdzētāji redzēja viņa godību, dzirdēja šo pasludinājumu un redzēja viņu pašu purpurā tērptu, tie visi aizbēga.


text:
Bet ķēniņš viņu pagodināja, ierakstīja viņu pie pirmajiem draugiem un iecēla viņu par karavadoni un apgabala pārvaldnieku.


text:
Tad Dēmētrijs iecēla Apolloniju par valdītāju Lejassīrijā; tas sapulcināja lielu karaspēku un izvietojās pie Jamnijas un sūtīja pie augstā priestera Jonatāna, sacīdams:


text:
“Tu viens pats paaugstinies pār mums, bet es tevis dēļ esmu palicis par apsmieklu un apkaunojumu. Kādēļ tu izrādi savu varu kalnainajos apgabalos?


text:
Ja tu paļaujies uz savu karaspēku, tad nokāp tagad pie mums līdzenumā un izšķirsim lietas savā starpā, jo kopā ar mani ir karaspēks no pilsētām.


text:
Jautā un mācies, kas esmu es un citi, kas man palīdz, un tev sacīs, ka jūs nevarēsiet pastāvēt mūsu priekšā, jo tavi tēvi divas reizes ir bijuši spiesti savā zemē mūsu priekšā bēgt.


text:
Arī tagad tu nevarēsi pretoties šādiem jātniekiem un šādam karaspēkam līdzenumā, kur nav nedz akmeņu, nedz oļu, nedz vietas, kurp bēgt.”


text:
Kad Jonatāns izdzirda Apollonija vārdus, viņš iesvilās dusmās, izvēlējās desmit tūkstošus vīru un izgāja no Jeruzālemes; palīgā nāca un viņam pievienojās arī viņa brālis Simons.


text:
Viņš izvietoja savu karaspēku pie Jafas, bet tie, kas bija pilsētā, ieslēdzās, jo Jafā bija Apollonija norīkotā sardze; tad viņš uzbruka pilsētai.


text:
Kad Apollonijs to dzirdēja, viņš ņēma līdzi trīs tūkstošus jātnieku un lielu daudzumu kājnieku un devās Azotas virzienā, lai it kā dotos tai cauri, bet īstenībā viņš gāja pa līdzenumu, jo viņam bija daudz jātnieku un viņš uz tiem paļāvās.


text:
bet Jonatāns uzzināja, ka viņam aiz muguras ir slēpnis. Tad Apollonija karaspēks aplenca viņa ļaudis un apmētāja tos ar šķēpiem no agra rīta līdz pat vakaram,


text:
taču ļaudis turējās tiem pretī, kā Jonatāns tiem bija pavēlējis, un uzbrucēju jātnieki un zirgi pagura.


text:
Tad Simons ar savu karaspēku brāzās tiem virsū un sāka kauju ar šo karaspēka nodaļu. Tā kā pretinieka jātnieku karaspēks bija pārguris, Simons tos sakāva un piespieda bēgt;


text:
un jātnieku karaspēks tika līdzenumā izklīdināts. Tie aizbēga uz Azotu un iegāja sava elku dieva Dagona templī, lai paglābtos.


text:
Tad Jonatāns nodedzināja Azotu un tās apkārtnes pilsētas, saņemdams kara laupījumu; viņš nodedzināja arī Dagona templi ar visiem, kas tajā bija sabēguši.


text:
Un Jonatāns cēlās no turienes un izvietojās pie Aškelonas. Tad pilsētas iedzīvotāji, izrādīdami lielu pagodinājumu, iznāca no pilsētas viņam pretī.


text:
viņš nosūtīja tam zelta jostu, ko pēc paraduma dāvāja tikai ķēniņa radiniekiem, un uzdāvināja viņam Akaronu un tās apkārtni par dzimtīpašumu.


text:
Ēģiptes ķēniņš sapulcināja lielu karaspēku, to bija tik daudz kā jūrmalas smiltis, viņš sagatavoja arī daudzus kuģus, jo bija nolēmis ar viltu savā ziņā iegūt Aleksandra valsti un pievienot to savai valstij.


text:
Tā viņš izgāja no Ēģiptes un atnāca uz Sīriju ar miermīlīgām runām. Pilsētu iedzīvotāji viņam atvēra vārtus un iznāca pretī, jo ķēniņš Aleksandrs tā bija pavēlējis viņu sagaidīt, tādēļ ka viņš bija tā sievastēvs.


text:
Kad viņš tuvojās Azotai, viņam parādīja nodedzināto Dagona templi un nopostīto Azotu, un tās nopostītās priekšpilsētas, kritušo un sadegušo miesas, kas kaujā bija sadedzināti. Tie bija sakrāvuši tos kaudzē viņa ceļā,


text:
Tad Jonatāns ar lielu godu iznāca sagaidīt ķēniņu uz Jafu, tie sveicināja viens otru un palika tur pa nakti.


text:
Pēc tam Jonatāns devās kopā ar ķēniņu līdz upei, kas tika saukta par Eleuteru, un tad atgriezās Jeruzālemē.


text:
Bet ķēniņš Ptolemajs pārņēma savā ziņā piekrastes pilsētas līdz pat piejūras Seleukijai un perināja ļaunus nodomus pret Aleksandru.


text:
Viņš nosūtīja pie ķēniņa Dēmētrija vecajus, sacīdams: “Nāc noslēgsim savā starpā līgumu, un es tev došu par sievu savu meitu, kas šobrīd ir pie Aleksandra, un tu valdīsi pār sava tēva valsti.


text:
Un, atņēmis savu meitu Aleksandram, viņš atdeva to Dēmētrijam; tā viņu ienaids kļuva atklāti redzams.


text:
Tad Ptolemajs iegāja Antiohijā un uzlika sev galvā Āzijas kroni; tā viņš bija uzlicis sev galvā divus kroņus – Ēģiptes un Āzijas.


text:
Kad viņš dzirdēja par šiem notikumiem, viņš devās karot ar Ptolemaju. Tas izveda viņam pretī karaspēku un sagaidīja viņu ar stipru roku un piespieda viņu bēgt.


text:
Taču trešajā dienā Ptolemajs nomira, un nocietinātajās pilsētās atstāto karaspēku apkāva pilsētu iedzīvotāji.


text:
Tanīs dienās Jonatāns bija sapulcinājis Jūdejas iedzīvotājus, lai iekarotu Jeruzālemes klints cietoksni, un izgatavoja tam visapkārt daudzas kara ierīces.


text:
Tad daži no bauslības atkritušie, kas ienīda savu pašu tautu, devās pie ķēniņa un paziņoja viņam, ka Jonatāns aplencis klints cietoksni.


text:
Kad ķēniņš to dzirdēja, viņš sadusmojās un tūdaļ posās ceļā, nāca uz Ptolemaīdu un rakstīja Jonatānam, lai viņš pārtrauktu aplenkumu un pēc iespējas ātrāk nāktu uz Ptolemaīdu, kur viņi varētu satikties uz pārrunām.


text:
Jonatāns, to izdzirdējis, pavēlēja turpināt aplenkumu, izvēlējās Israēla vecajos un priesterus un nolēma pakļaut sevi briesmām,


text:
viņš ņēma sev līdzi sudrabu un zeltu, tērpus un daudzas citas dāvanas un devās pie ķēniņa uz Ptolemaīdu, un guva vēlību viņa priekšā.


text:
ķēniņš Jonatānam darīja tāpat, kā pirms viņa bija darījuši citi, un paaugstināja viņu visu savu draugu priekšā.


text:
Viņš tam apstiprināja augstā priestera amatu un visus citus pagodinājumus, kas tam bija iepriekš, un iecēla to savu galveno draugu kārtā.


text:
Tad Jonatāns lūdza ķēniņu atbrīvot Jūdeju, trīs tai piederošos apgabalus un Samariju no nodevām un piesolīja tam trīs simti talantu.


text:
Ķēniņš labprāt pieņēma piedāvājumu un rakstīja Jonatānam vēstuli par visām šīm lietām, un tajā bija sacīts:


text:
Mēs esam nolēmuši mūsu draugiem jūdiem, kas krietni pildījuši savus pienākumus pret mums, darīt labu, jo tie ir parādījuši savu labprātību pret mums.


text:
Mēs apstiprinām, ka Jūdejas zemei un trim apgabaliem – Afairemai, Lidai un Ratamīnai, tāpat arī visām to piederošajām zemēm, kas pievienotas Jūdejai no Samarijas, – turpmāk to ķēniņa nodevu vietā, ko ķēniņš no zemes un augļu koku augļiem iepriekš katru gadu saņēma, būs jāmaksā priesteriem, kas Jeruzālemē pienes upurus.


text:
Tāpat arī no šī brīža mēs atbrīvojam viņus no visām citām nodevām, kas mums pienācās no desmitās tiesas, arī no sāls ezeru izmantošanas nodokļa un no valsts nodevām.


text:
Tad nu tagad parūpējies par to, lai no šīs vēstules tiktu veikts noraksts un lai tas tiktu iedots Jonatānam un tiktu noglabāts zināmā vietā svētajā kalnā.””


text:
Kad ķēniņš Dēmētrijs redzēja, ka visā viņa zemē ir iestājies miers un neviens vairs viņam nepretojas, viņš atlaida visus savus karapulkus, lai katrs atgrieztos savās mājās. Viņš atstāja pie sevis vienīgi svešzemnieku karapulku, ko viņš bija savervējis no cittautiešiem, kas dzīvoja uz salām; šī iemesla dēļ karaspēks, kas bija kalpojis viņa tēviem, sāka viņu ienīst.


text:
Tad kāds Trifons, kas iepriekš bija kalpojis Aleksandram, redzēdams, ka viss karaspēks kurn pret Dēmētriju, devās pie arāba Imalkves, kas audzināja Aleksandra dēlu Antiohu.


text:
Trifons neatlaidīgi lūdza, ka viņš tam nodotu Antiohu, lai tas varētu kļūt par ķēniņu sava tēva vietā. Viņš arī pastāstīja Imalkvem visu, ko bija darījis Dēmētrijs, un to, ka viņa karaspēks bija sācis viņu ienīst; tā viņš palika tur daudzas dienas.


text:
Pa to laiku Jonatāns sūtīja pie ķēniņa Dēmētrija ar lūgumu, lai tas padzītu tos, kas bija nocietinājušies Jeruzālemes klints cietoksnī un citos cietokšņos un karoja pret Israēlu.


text:
Tad Dēmētrijs sūtīja Jonatānam šādu ziņu: “Ne to vien es darīšu tavā un tavas tautas labā, bet arī celšu tevi un tavu tautu lielā godā, tiklīdz man būs tāda izdevība,


text:
bet tagad tu darīsi pareizi, ja atsūtīsi man vīrus, kas cīnīsies kopā ar mani, jo visi mani karapulki ir no manis atkrituši.”


text:
Un Jonatāns nosūtīja ķēniņam uz Antiohiju trīs tūkstošus varen stipru vīru, tie atnāca pie ķēniņa, un ķēniņš nopriecājās par viņu ierašanos.


text:
Ķēniņš sauca palīgā jūdus; sākumā tie visi sapulcējās ap viņu vienkopus, bet tad pēkšņi izklīda pa visu pilsētu un nokāva todien līdz pat simt tūkstoš pilsētnieku.


text:
Kad pilsētas iedzīvotāji redzēja, ka jūdi ir uzvarējuši un dara pilsētā visu, ko vien vēlas, viņu dūša sašļuka un viņi sauca uz ķēniņu, lūgdamies:


text:
Tad tie nometa savus ieročus un slēdza mieru. Un jūdi iemantoja augstu godu ķēniņa un visu viņa valsts iedzīvotāju priekšā un atgriezās Jeruzālemē ar bagātīgu laupījumu.


text:
Tomēr visi Dēmētrija solījumi Jonatānam bija melīgi, viņš kļuva tam kā svešinieks un neatmaksāja ar labu par to laipnību, ko tas viņam bija parādījis, bet stipri to apspieda.


text:
Pēc visiem šiem notikumiem atgriezās Trifons un ar viņu kopā Antiohs – vēl pavisam bērns, tas uzlika galvā kroni un sāka valdīt kā ķēniņš.


text:
Pie viņa sapulcējās visi karapulki, ko Dēmētrijs bija atlaidis, un tie karoja pret Dēmētriju; tad Dēmētrijs tika sakauts un bēga.


text:
Tad Antiohs jaunākais rakstīja Jonatānam: “Es ieceļu tevi par augsto priesteri un valdītāju pār četriem apgabaliem un uzņemu tevi ķēniņa draugu kārtā.”


text:
Viņš tam nosūtīja zeltlietas un galda piederumus, tāpat viņš arī deva tam varu dzert no zelta traukiem, valkāt purpura drēbes un zelta jostu.


text:
Tad Jonatāns devās ceļā un apstaigāja pilsētas viņpus Jardānas. Viņam kā sabiedrotie pievienojās arī visi Sīrijas karapulki; viņš nonāca Aškelonā, un tās iedzīvotāji iznāca viņam pretī, izrādīdami viņam pienācīgu godu.


text:
No turienes viņš devās uz Gazu, bet Gazas iedzīvotāji noslēdza viņa priekšā vārtus; un viņš aplenca pilsētu, un karaspēks nodedzināja un aplaupīja tās priekšpilsētas.


text:
Tad Gazas iedzīvotāji pierunāja Jonatānu, un viņš ar tiem noslēdza mieru, paņemdams par ķīlniekiem viņu vadoņu dēlus un nosūtīdams tos uz Jeruzālemi. Pēc tam viņš pārstaigāja visu zemi līdz pat Damaskai.


text:
Jonatānam kļuva zināms, ka Galilejas Kādēšā ir ieradušies Dēmētrija virsnieki kopā ar lielu karaspēku, lai atstādinātu viņu no amata.


text:
Tad tie pierunāja Simonu slēgt mieru, un viņš noslēdza ar tiem mieru, izdzina viņus no turienes ārā, ieņēma pilsētu un izvietoja tur karaspēku.


text:
Bet Jonatāns ar savu karaspēku izvietojās pie Gennēsaretes ūdeņiem, un rīta agrumā tie nostājās kaujas ierindā Asoras līdzenumā.


text:
Un, redzi, klajumā viņus sastapa svešzemnieku karaspēks – tie viņu aizmugurē kalnos ierīkoja slēpni, bet paši devās tiem pretī no priekšpuses.


text:
Un visi, kas bija kopā ar Jonatānu, bēga, un nepalika pie viņa vairs neviena, izņemot Matatiju, Abšāloma dēlu, un Jūdu, Halfija dēlu, kas bija viņa karaspēka virsnieki.


text:
Kad tie, kas no Jonatāna bija aizbēguši, to redzēja, tie atgriezās pie viņa un kopā ar viņu vajāja pretinieku līdz Kādēšai, kur tiem bija nometne, un izvietojās tur;


text:
un tajā dienā no svešzemnieku karaspēka krita līdz pat trīs tūkstoši vīru. Tad Jonatāns devās atpakaļ uz Jeruzālemi.


text:
Jonatāns redzēja, ka brīdis viņam ir labvēlīgs, un aizsūtīja uz Romu īpaši izvēlētus vīrus, lai atjaunotu un izveidotu ar Romu draudzīgas attiecības;


text:
Kad šie vīri nonāca Romā, tie iegāja valsts padomes sapulcē un sacīja: “Augstais priesteris Jonatāns un Jūdejas tauta mūs ir sūtījuši pie jums, lai atjaunotu draudzības un kara savienības līgumu, kāds tas bija iepriekš.”


text:
Tad romieši tiem iedeva vēstules dažādu zemju pārvaldniekiem, lai tos ar mieru aizvadītu uz Jūdejas zemi.


text:
“Augstais priesteris Jonatāns, tautas vecajo padome, priesteri un visa pārējā Jūdejas tauta sūta sveicienus saviem brāļiem spartiešiem!


text:
Jau senāk augstais priesteris Onija saņēma vēstuli no Ārija, kas tobrīd valdīja pār jums, ka jūs esat mūsu brāļi, kā to parāda tālāk pievienotais vēstules noraksts.


text:
Un Onija pieņēma atsūtīto vēstnesi ar godu, kā pienākas, un saņēma vēstuli, kurā bija skaidri rakstīts par draudzību un kara savienību.


text:
Lai gan mums pašlaik nav vajadzības pēc tā visa, jo mūsu mierinājums ir Svētie Raksti, kas ir mūsu rokās,


text:
taču mēs nolēmām sūtīt jums vēstuli un atjaunot ar jums brālīgu sadraudzību un savienību, lai mēs nekļūtu svešinieki, jo kopš tā brīža, kad jūs mums sūtījāt savu vēstuli, ir pagājis krietns laiks.


text:
Mēs allaž savos svētkos un citās noteiktajās dienās pastāvīgi jūs pieminam ar upurēšanām un lūgšanām, kā jau tas brāļiem pienākas un pieklājas;


text:
Bet mūs no visām pusēm apstājušas daudzas bēdas un daudzi kari, un pret mums ir karojuši ķēniņi, kas mums visapkārt,


text:
Un mums taču ir palīdzība no debesīm, kas mums palīdzēja un mūs izglāba no ienaidniekiem, un mūsu ienaidnieki tika pazemoti.


text:
Tagad mēs esam izvēlējušies Nūmēniju, Antioha dēlu, un Antipatru, Jasona dēlu, un esam tos nosūtījuši pie romiešiem, lai tie atjaunotu iepriekšējo draudzību un kara savienību.


text:
Mēs pavēlējām tiem doties arī pie jums, sveicināt jūs un nodot jums vēstuli par mūsu brālīgo attiecību atjaunošanu.


text:
mēs jums savukārt rakstām, ka jūsu lopi un jūsu manta pieder mums, bet viss, kas mūsu, – jums. Un visu šo mēs esam pavēlējuši jums paziņot.”


text:
Jonatāns uzzināja, ka Dēmētrija virsnieki dodas karot pret viņu ar vēl lielāku karaspēku nekā iepriekšējā reizē.


text:
Tad viņš devās ārā no Jeruzālemes un sagaidīja tos Amatitas zemē, jo tā viņš domāja nepieļaut tiem ieiet viņa zemē.


text:
Jonatāns sūtīja izlūkus uz viņu nometni, un tie atgriezās ar ziņu, ka pretinieks ir nolēmis tiem uzbrukt tajā pašā naktī.


text:
Kad norietēja saule, Jonatāns pavēlēja saviem karavīriem būt nomodā pilnā bruņojumā un kaujas gatavībā, tāpat viņš arī norīkoja sardzi visapkārt nometnei.


text:
Pretinieki uzzināja, ka Jonatāns un viņa vīri ir gatavībā, un nobijās; viņu sirds pagura, un viņi iededzināja gaismas savā nometnē un aizbēga.


text:
Bet Simons devās ārā un izgāja cauri visam apgabalam līdz Aškelonai un tai tuvējiem cietokšņiem, tad pagriezās uz Jafu un to negaidot pārsteidza,


text:
jo viņš bija dzirdējis, ka tie grib nodot cietoksni Dēmētrija karaspēkam; Simons tajā izvietoja arī karaspēku, lai tas to sargātu.


text:
Kad Jonatāns atgriezās, viņš sapulcināja tautas vecajos un kopā ar tiem nosprieda celt Jūdejā cietokšņus,


text:
uzcelt augstāk Jeruzālemes mūrus un uzbūvēt ļoti augstu sienu, kas nošķir klints cietoksni no pilsētas, tā, lai tā būtu nošķirta no pilsētas un tur nevarētu notikt pirkšana un pārdošana.


text:
Viņi sanāca kopā, lai celtu pilsētu, bet mūra daļa, kas bija ielejā, sabruka, tad tie atjaunoja šo daļu, ko sauca Hafenata.


text:
Taču viņš uztraucās, ka Jonatāns to varētu nepieļaut un sākt pret viņu karu, tādēļ viņš meklēja viņu sagūstīt un nogalināt un devās uz Bēt-Šānu.


text:
Tad Jonatāns izgāja viņam pretī ar četrdesmit tūkstošiem izlases vīru, izkārtotiem kaujas ierindā, un nonāca Bēt-Šānā.


text:
Viņš to uzņēma ar pienācīgu godu, ieveda to savu draugu pulkā, deva tam dāvanas un pavēlēja saviem draugiem un karaspēkam to klausīt.


text:
Sūti viņus tagad mājās, bet atlasi sev nedaudz vīru, kas būs pie tevis, un dodies ar mani kopā uz Ptolemaīdu. Es tev to gribu nodot līdz ar pārējiem cietokšņiem, pārējo karaspēku un nodokļu ievācējiem, šī paša iemesla dēļ es arī esmu šurp ieradies.”


text:
Pie sevis Jonatāns paturēja trīs tūkstošus vīru, no kuriem divus viņš atstāja Galilejā, bet tūkstotis gāja viņam līdzi.


text:
Kad Jonatāns ienāca Ptolemaīdā, ptolemaīdieši aizslēdza vārtus un viņu sagūstīja; un visus viņa pavadītājus nogalināja ar zobenu.


text:
Tad Trifons nosūtīja uz Galileju un uz lielo līdzenumu kājniekus un jātniekus, lai iznīcinātu visus, kas bija ar Jonatānu.


text:
Kad viņi uzzināja, ka Jonatāns sagūstīts un tie, kas bija ar viņu, ir nogalināti, viņi uzmundrināja cits citu un iznāca pretiniekam pretī saliedētā ierindā un gatavi cīņai.


text:
Tad tie visi mierā atgriezās Jūdejā un apraudāja Jonatānu un viņa vīrus, un ļoti bijās; visā Israēlā bija gaužas vaimanas.


text:
Un visas apkārtējās tautas centās viņus iznīcināt, jo tie sacīja: “Viņiem nav vadoņa, kas tiem varētu palīdzēt, tādēļ tagad ar viņiem cīnīsimies un izdeldēsim viņu piemiņu no ļaužu atmiņas.”


text:
Simons uzzināja, ka Trifons ir sapulcinājis lielu karaspēku, lai dotos uz Jūdejas zemi un to izkautu.


text:
iedrošināja tos un sacīja tiem: “Jūs jau paši zināt, ko es, mani brāļi un mana tēva nams esam darījuši bauslības un svētnīcas labā, tāpat arī karus un ciešanas, ko esam pieredzējuši.


text:
Un tagad ciešanu brīdī lai es saudzētu savu dzīvību? Tas nenotiks! Es taču neesmu labāks par saviem brāļiem.


text:
Vēl vairāk, es atriebšu par savu tautu, par svētnīcu, par mūsu sievām un bērniem, jo visi cittautieši sapulcējušies, lai naidā izkautu mūsu tautu.”


text:
Tad Simons sapulcināja visus vīrus, kas spējīgi karam, un steidza pabeigt Jeruzālemes sienas un pilsētu visapkārt nostiprināt.


text:
Tad viņš nosūtīja Jonatānu, Abšāloma dēlu, ar lielu karaspēku uz Jafu, lai viņš izdzītu tos, kas tur nocietinājušies, un tur paliktu.


text:
Bet Trifons ar lielu karaspēku devās no Ptolemaīdas uz Jūdeju un līdzi ņēma Jonatānu, ķēdēm saistītu.


text:
Kad Trifons saprata, ka Simons ir stājies Jonatāna, sava brāļa, vietā un ka tūdaļ sāksies kauja ar viņu, viņš sūtīja pie viņa vecajos, sacīdams:


text:
“Mēs esam aizturējuši Jonatānu tā sudraba dēļ, ko viņš bija parādā ķēniņam par tiem amatiem, kas viņam tika dāvāti,


text:
tādēļ tagad atsūti mums simt talantus sudraba un ķīlā divus viņa dēlus, lai viņš, brīvībā atlaists, neatkristu no mums, tad mēs viņu atlaidīsim.”


text:
Simons gan saprata, ka viņš runā viltu, taču nosūtīja ļaudis pēc sudraba un bērniem, lai ļaužu dusmas nekristu uz viņu,


text:
Pēc tam Trifons iegāja zemē, lai to izkautu, un pa apkārtceļu gāja uz Adaru, bet Simons ar savu karaspēku sekoja tiem pa visu zemi, kur vien viņi devās.


text:
Tad tie, kas bija klints cietoksnī, sūtīja pie Trifona pārstāvjus ar ziņu, lai tas steigšus cauri tuksnesim dotos pie viņiem un atgādātu tiem pārtiku.


text:
Trifons sagatavoja visus savus jātniekus, lai tie dotos ceļā, bet tajā naktī uzkrita dziļš sniegs, un viņi nevarēja doties sniega dēļ; tad viņš devās uz Gileādu.


text:
Tad Simons sūtīja savus ļaudis, lai tie paņemtu Jonatāna, sava brāļa, kaulus, un apglabāja tos Modeīnā, viņa tēvu pilsētā.


text:
Simons uzcēla pār savu tēvu un brāļu kapu augstu pieminekli, lai to labi varētu redzēt, tam priekšpuse un mugurpuse bija no gludi slīpētiem akmeņiem.


text:
Viņš izvietoja arī septiņas piramīdas, pa vienai pretī sava tēva, savas mātes un savu četru brāļu kapiem.


text:
Viņš izveidoja uz tām smalkus darinājumus, uzslēja visapkārt varenas kolonnas, pie kurām viņš piekāra bruņas un ieročus par mūžīgu piemiņu. Šī izgreznojuma priekšā viņš novietoja grieztus kuģus – tā, lai tos varētu redzēt visi, kas kuģo garām pa jūru.


text:
un sāka valdīt viņa vietā kā ķēniņš. Viņš uzlika galvā Āzijas ķēniņa kroni un radīja visā zemē lielas mokas.


text:
Pa to laiku Simons uzbūvēja Jūdejā cietokšņus ar augstiem torņiem un varenām sienām, ar stipriem vārtiem un aizšaujamiem un novietoja cietokšņos pārtikas krājumus.


text:
Tad Simons nosūtīja īpaši izraudzītus vīrus pie ķēniņa Dēmētrija, lai lūgtu pēc atvieglojuma zemei, jo Trifons visos savos darbos rīkojās kā laupītājs.


text:
Mēs esam saņēmuši to zelta kroni un palmas zaru, ko jūs sūtījāt, un esam gatavi ar jums noslēgt mieru un rakstīt vēstules nodevu vācējiem, lai atlaiž jums noliktos nodokļus.


text:
Tāpat arī viss, ko esam jums par labu noteikuši, tas jums lai paliek, arī tie cietokšņi, ko esat uzbūvējuši, lai paliek jūsu ziņā.


text:
Piedodam jums arī nejaušus nodarījumus un pārkāpumus līdz pat šai dienai, arī kroņa maksu, ko esat parādā, un, ja vēl kas cits bija apliekams ar nodevām Jeruzālemē, lai turpmāk vairs nav.


text:
Un ja vēl pie jums ir kādi citi, kas būtu piemēroti pierakstīties pie tiem, kas ar mums, lai pierakstās, un starp mums būs miers.”


text:
Tādēļ israēlieši savos rakstos un līgumos rakstīja: “Simona, varenā, augstā priestera, jūdu karavadoņa un valdītāja pirmajā gadā…”


text:
Tanīs dienās Simons novietoja savu karaspēku pie Gezeras un to aplenca, viņš uzcēla mūru graujamo ierīci, pievirzīja to pie pilsētas mūra, vienu torni sagrāva un to ieņēma.


text:
Pilsētas iedzīvotāji kopā ar savām sievām un bērniem uzkāpa augšā uz pilsētas mūriem, pārplēsa savas drēbes un, skaļā balsī saukdami, lūdza Simonu slēgt ar viņiem mieru:


text:
Tad Simons iežēlojās par viņiem un tos neapkāva. Viņš tos izdzina ārā no pilsētas, šķīstīja mājas, kurās bija elki, un tad iegāja pilsētā ar dziesmām un Dieva slavēšanu.


text:
Viņš izmeta ārā no tās visas nešķīstības, nometināja tajā vīrus, kas pildīja likumu, nocietināja to un iekārtoja tur sev mājvietu.


text:
Bet tiem, kas bija klints cietoksnī, liedza brīvi pārvietoties un iepirkties, tādēļ tos mocīja liels bads un daudzi no viņiem gāja bojā aiz bada.


text:
Tad tie sauca uz Simonu, lai viņš tiem sniegtu roku mieram, un viņš sniedza. Pēc tam viņš tos no turienes izdzina un šķīstīja klints cietoksni no visām negantībām.


text:
Un simt septiņdesmit pirmā gada otrā mēneša divdesmit trešajā dienā jūdi devās augšup uz klints cietoksni, Dievu slavēdami, greznojušies ar palmu zariem, kokles, cimboles un cītaras spēlēdami, psalmodami un dziedādami, jo lielais Israēla ienaidnieks bija satriekts.


text:
Simons noteica, ka šī diena ar gavilēm jāsvin katru gadu, viņš arī nocietināja tempļa kalnu gar klints cietoksni un dzīvoja tur pats un viņa ļaudis.


text:
Un Simons redzēja, ka viņa dēls Jānis ir pieaudzis, un iecēla viņu par visa karaspēka vadītāju un apmetās uz dzīvi Gezerā.


text:
Simt septiņdesmit otrajā gadā ķēniņš Dēmētrijs sapulcināja savu karaspēku un devās uz Mīdiju, lai dabūtu sev palīdzību karā pret Trifonu.


text:
Kad Persijas un Mīdijas ķēniņš Asarks uzzināja, ka Dēmētrijs ir ienācis viņu zemē, viņš nosūtīja vienu sava karaspēka vadītāju, lai tas viņu saņemtu dzīvu.


text:
Tas devās un sakāva Dēmētrija karaspēku, sagūstīja viņu pašu un aizveda viņu pie Arsaka, bet tas iemeta viņu cietumā.


text:
Un Jūdejā bija miers visās Simona dienās, viņš meklēja savas tautas labumu, un tauta priecājās par viņa varu un godību visas viņa dienas.


text:
Savai spožajai slavai viņš pievienoja arī to, ka ieņēma Jafu, lai tiem būtu osta, lai būtu pieeja jūras salām.


text:
Viņš saņēma daudz gūstekņu un valdīja pār Gezeru, Bēt-Cūru un klints cietoksni, viņš izmēza visas nešķīstības no tā, un nebija neviena, kas viņam spētu turēties pretī.


text:
Visi vecajie, uz ielām sēdēdami, sprieda par kopīgo labumu, un jaunieši tērpās goda drēbēs un kaujas tērpos.


text:
Viņš pilsētas nodrošināja ar pārtikas krājumiem un nostiprināja tās ar kara ierīcēm; viņa slava izskanēja līdz pasaules malām.


text:
Viņš stiprināja visus savas tautas zemos ļaudis, viņš dzinās pēc bauslības un izdeldēja visus bauslības pārkāpējus un netiklos.


text:
Un, kad tie uzzināja, ka Simons, viņa brālis, ir kļuvis par augsto priesteri viņa vietā un ir pakļāvis zemi un pilsētas tajā,


text:
tie rakstīja viņam uz vara plāksnēm par draudzības un kara savienības atjaunošanu, ko tie bija noslēguši ar Jūdu un Jonatānu, viņa brāļiem.


text:
Šis ir tās vēstules noraksts, ko rakstīja spartieši: “Spartiešu vadoņi un pilsēta sūta sveicienus augstajam priesterim Simonam, tautas vecajiem, priesteriem un visai pārējai jūdu tautai, mūsu brāļiem!


text:
Sūtņi, ko jūs atsūtījāt pie mūsu tautas, mums izstāstīja par jūsu godu un spožo slavu, un mēs priecājāmies par viņu ierašanos.


text:
Viņu vēstījumu mūsu tautas sapulcē mēs pierakstījām šādi: “Mēs, Israēla tautas sūtņi – Nūmēnijs, Antioha dēls, un Antipatrs, Jasona dēls, – esam ieradušies, lai atjaunotu ar jums draudzības līgumu.”


text:
Un tauta ļoti labprāt un ar pienācīgu godu uzņēma šos vīrus un pierakstīja par piemiņu spartiešu tautai viņu sacītos vārdus rakstu rullī, kas tika lasīts priekšā tautai, bet šī pieraksta noraksts tika nodots augstajam priesterim Simonam.”


text:
Pēc tam Simons sūtīja Nūmēniju uz Romu ar lielu zelta vairogu, kas svēra tūkstoš minas, lai noslēgtu ar viņiem kara savienību.


text:
Viņš, viņa dēli un tēva nams ir nostiprinājušies, viņš ir uzvarējis Israēla ienaidniekus un izcīnījis brīvību.” To visu viņi uzrakstīja uz vara plāksnēm un piestiprināja pie akmens staba Ciānas kalnā.


text:
Un šis ir noraksts no tā uzraksta: “Simt septiņdesmit otrā gada elūla mēneša astoņpadsmitajā dienā, augstā priestera Simona trešajā gadā,


text:
tā kā šajā zemē ir notikuši daudzi kari, Simons, Matatija dēls un priesteris no Joariba dzimtas, un viņa brāļi ir sevi pakļāvuši briesmām un stājušies pretī savas tautas ienaidniekiem, lai svētnīca un bauslība tiktu pasargāta; un viņš darīja lielu godu savai tautai.


text:
tad cēlās Simons un karoja par savu tautu, un iztērēja daudz savu paša līdzekļu, apbruņodams vīrus savas tautas karaspēkam un gādājot viņiem iztiku.


text:
Viņš nostiprināja Jūdejas pilsētas un Bēt-Cūru pie Jūdejas robežas, kur iepriekš bija iebrucēju atbalsta vieta, un izvietoja tur Jūdejas vīru karaspēku.


text:
Viņš nostiprināja arī piejūras pilsētu Jafu un Gezeru pie Azotas robežām, kurā iepriekš mitinājās iekarotāji, un nometināja tanī jūdus, apgādādams viņus ar visu to, kas nepieciešams tās pienācīgai aprīkošanai.


text:
Un tauta redzēja Simona uzticību un godību, ko viņš centās sagādāt savai tautai, un iecēla viņu par vadoni visiem un augsto priesteri, jo viņš centās to visu piepildīt taisnīgumā un uzticībā, ko viņš saglabāja pret savu tautu, visādi cenzdamies to paaugstināt.


text:
Viņa valdīšanas dienās un ar viņa rokām labi izdevās izdeldēt citas tautas no viņu zemes, kā arī tos, kas bija Dāvida pilsētā Jeruzālemē; tie bija cēluši sev klints cietoksni, no kura tie sagānīja zemi visapkārt svētnīcai un nodarīja lielu postu tās šķīstībai.


text:
Viņš izvietoja klints cietoksnī jūdu vīrus, nocietināja to, lai zemei un pilsētai būtu drošība, viņš uzcēla augstākus Jeruzālemes mūrus.


text:
Viņš dzirdēja, ka romieši ir pasludinājuši jūdus par draugiem, sabiedrotajiem un brāļiem un ar pienācīgu godu pieņēmuši Simona vēstnešus.


text:
Tāpat arī to, ka visi jūdi un priesteri labprāt atzina Simonu un viņa pēcnācējus par vadoni un augsto priesteri uz mūžiem, līdz celsies patiesais Pravietis,


text:
un ka viņš būtu tiem par karavadoni un rūpētos par svētnīcu, ka viņš ieceltu ļaudis, kas vadītu darbus svētnīcā un valstī, pie bruņojuma un nocietinājumiem.


text:
Ka arī viņš pats rūpētos par svētnīcu un visi klausītu viņu, ka visi valsts papīri tiktu rakstīti viņa vārdā un viņš tērptos purpurā un zeltā.


text:
Ka nevienam no tautas un priesteriem nav atļauts atcelt viņa pavēles vai runāt pret viņa vārdiem, sasaukt bez viņa valsts sapulci un valkāt purpura drēbes un zelta jostu.


text:
bet Simons tos pieņēma un labprāt piekrita būt par augsto priesteri, karavadoni, jūdu tautas un priesteru vadītāju un valdīt pār visiem.


text:
Antiohs, ķēniņa Dēmētrija dēls, no jūras salām nosūtīja vēstuli priesterim un tautas vadonim Simonam un visai tautai;


text:
tās saturs bija šāds: “Ķēniņš Antiohs sveicina augsto priesteri un tautas vadoni Simonu un jūdu tautu!


text:
Tā kā nelieši ir sagrābuši manu tēvu valsti un es gribu to atgūt un atjaunot, kāda tā bija iepriekš, esmu sapulcinājis lielu karaspēku un sagatavojis karakuģus.


text:
Es esmu nolēmis doties pa visām zemēm, lai apstaigātu tos, kas ir izpostījuši mūsu zemi un daudzas pilsētas manā valstī.


text:
Tagad es tev apstiprinu visas tās atlaides, ko tev atlaiduši ķēniņi, kas bija pirms manis, un arī atstāju tev visas citas dāvātās žēlastības.


text:
Jeruzāleme un svētnīca lai ir brīvas, visi ieroči, ko tu esi sagatavojis, un cietokšņi, ko tu esi uzcēlis un kas ir tavā ziņā, lai paliek tev.


text:
un, kad mēs atgūsim savu valsti, mēs celsim tevi, tavu tautu un templi augstā godā, lai jūsu gods būtu zināms pa visu zemi.”


text:
Simt septiņdesmit ceturtajā gadā Antiohs iegāja savā tēvu zemē, un pie viņa sapulcējās viss karaspēks, tā ka tikai nedaudzi palika ar Trifonu.


text:
Tad Antiohs izvietoja savu karaspēku pie Doras, viņam līdzi bija simt divdesmit tūkstoši kājnieku un astoņi tūkstoši jātnieku.


text:
Un viņš aplenca pilsētu, ieradās arī karakuģi, un tā viņš apdraudēja pilsētu gan no sauszemes, gan jūras, neļaudams nevienam no tās iziet vai tajā ieiet.


text:
Pa to laiku no Romas atgriezās Nūmēnijs un viņa pavadoņi ar vēstulēm ķēniņiem un valstīm, kurās bija rakstīts:


text:
Pie mums bija ieradušies mūsu draugu un sabiedroto jūdu vēstneši, viņus sūtīja augstais priesteris Simons un jūdu tauta, lai atjaunotu iepriekšējo draudzību un kara savienību;


text:
Tādēļ mums tagad labpatika uzrakstīt vēstules ķēniņiem un valstīm, lai tie nedarītu viņiem nekā ļauna un nekarotu pret viņiem vai viņu pilsētām, vai viņu zemi, un lai tie nebūtu par sabiedrotajiem nevienam, kas ar tiem karo.


text:
Bet, ja kādi nelietīgi vīri ir no viņu zemes pārbēguši pie jums, tad nododiet tos augstajam priesterim Simonam, lai tas viņus var sodīt pēc viņu bauslības.”


text:
tāpat arī visām citām valstīm, arī sampsamiešiem, spartiešiem, uz Dēlu, Mindu, Sikionu, Kariju, Samonu, Pamfīliju, Līkiju, Halikarnasonu, Rodu, Fasēlidu, Kosu, Sidēnu, Aradonu, Gortinu, Knidu, Kipru un Kirēnu.


text:
Bet ķēniņš Antiohs otrreiz aplenca ar savu karaspēku Doru, pastāvīgi tai uzbruka un, izveidojis dažādas kara ierīces, ieslēdza Trifonu, tā ka viņš nevarēja ne iziet, ne ieiet.


text:
Tad Simons nosūtīja Antioham divus tūkstošus izlasītu vīru, lai tie karotu kopā ar viņu, arī zeltu, sudrabu un daudz dažādu rīku,


text:
bet viņš negribēja to visu pieņemt un atcēla visu, ko bija sludinājis iepriekš, un atsvešinājās no viņa.


text:
Antiohs arī nosūtīja pie Simona Atēnobiju, kādu no saviem draugiem, lai tas runātu ar viņu un sacītu: “Jūs esat sagrābuši Jafu, Gezeru un Jeruzālemes klints cietoksni, tās visas ir manas valsts pilsētas.


text:
Jūs esat izpostījuši viņu apkārtējos apgabalus, esat nodarījuši lielu postu zemei un sākuši valdīt pār daudziem apgabaliem manā valstī.


text:
Tad nu tagad atdodiet tās pilsētas, ko esat ieņēmuši, un tās nodevas, ko esat saņēmuši no apgabaliem, kas ir jūsu pārvaldījumā ārpus Jūdejas.


text:
Bet, ja ne, maksājiet par šīm pilsētām piecsimt talantus sudraba un vēl citus piecsimt talantus par to izpostīšanu, ko jūs esat darījuši, un par nodevām, ko jūs esat ievākuši; ja jūs to nedarīsiet, mēs nāksim un karosim ar jums.”


text:
Kad ķēniņa draugs Atēnobijs atnāca uz Jeruzālemi, viņš, redzēdams Simona lielo godu, zelta un sudraba galda piederumus un visu pārējo varenību, bija pārsteigts. Viņš paziņoja Simonam ķēniņa vārdus,


text:
bet Simons tam atbildēja: “Mēs neesam svešu zemi ņēmuši sev, nedz arī svešu iekarojuši, vienīgi to, kas bija mūsu tēvu mantojums, ko mūsu ienaidnieki savulaik netaisni bija atņēmuši,


text:
Bet par Jafu un Gezeru, par kurām tu jautāji, kas darījušas lielu postu mūsu tautai un valstij, par tām mēs dosim simt talantu.”


text:
Uz to Atēnobijs neko neatbildēja. Viņš dusmīgs atgriezās pie ķēniņa un darīja viņam zināmus šos vārdus un izstāstīja par Simona godību un visu, ko bija redzējis; un ķēniņš iedegās lielā niknumā.


text:
Ķēniņš iecēla Kendebaju par piejūras apgabala virspavēlnieku un nodeva viņa rīcībā kājnieku un jātnieku karaspēku.


text:
Viņš pavēlēja tam izvietot karaspēku pie Jūdejas robežas un pavēlēja izbūvēt Kedronu un nostiprināt tās vārtus, lai viņš karotu ar jūdu tautu, bet pats ķēniņš dzinās pakaļ Trifonam.


text:
Tad Kendebajs ieradās Jamnijā un sāka izaicināt jūdus uz karu un sirot pa Jūdeju, ņemt gūstekņus un slepkavot.


text:
Viņš arī izbūvēja Kedronu un izvietoja tur jātniekus un citas karaspēka daļas, lai tie varētu apstaigāt Israēla ceļus, kā ķēniņš viņam bija pavēlējis.


text:
Tad Jānis devās augšup uz Gezeru un pasludināja savam tēvam Simonam to, ko Kendebajs bija izdarījis.


text:
Simons pieaicināja divus savus dēlus, jūdu tautas vecajos, un Jāni un sacīja tiem: “Es pats, mani brāļi un mana tēva nams esam karojuši Israēla karus no jaunības līdz pat šai dienai, un Dievs bija daudzkārt devis, ka mēs Israēlu ar savām rokām esam izglābuši.


text:
Taču tagad es esmu kļuvis vecs, bet jūs jau esat gana pieauguši, tādēļ stājieties manā un mana brāļa vietā un dodieties karot par savu tautu, un lai debesis jums palīdz.”


text:
Un Jānis sapulcināja pa visu valsti divdesmit tūkstošus izlasītu vīru – kājniekus un jātniekus –, gatavus karam, un devās karot pret Kendebaju. Viņš pārlaida nakti Modeīnā,


text:
bet, kad viņš rīta agrumā cēlās un devās tālāk pa līdzenumu, tad, redzi, tiem pretī bija nostājies liels kājnieku un jātnieku karaspēks; un strauts bija tiem pa vidu.


text:
Tad Jānis un viņa ļaudis nostājās pret ienaidnieku. Bet viņš redzēja, ka ļaudis baidās iet pāri straumei, tādēļ viņš pirmais devās pāri. Kad viņa ļaudis to redzēja, tie sekoja aiz viņa.


text:
Jānis sadalīja savus ļaudis un izvietoja jātniekus kājnieku vidū; bet pretiniekiem bija ļoti daudz jātnieku.


text:
Israēlieši sāka pūst taures, un Kendebajs un viņa karaspēks metās bēgt, tanī dienā daudzi no tiem krita, bet tie, kas palika dzīvi, bēga uz cietoksni.


text:
Tad tika ievainots Jāņa brālis Jūda, un Jānis vajāja ienaidnieku, līdz nonāca Kedronā, ko viņš bija uzcēlis.


text:
Ienaidnieki sabēga torņos, kas bija Azotas laukos, bet Jūda nodedzināja Azotu, un no tiem krita ap divtūkstoš vīru. Tad viņš atgriezās ar mieru Jūdejā.


text:
Bet Ptolemajs, Abūba dēls, bija iecelts par karaspēka pavēlnieku Jērikas līdzenumos; viņam bija daudz sudraba un zelta,


text:
Viņa sirds paaugstinājās, un viņš nolēma pakļaut sev valsti, viņš arī perināja viltīgus nolūkus pret Simonu un viņa dēliem, lai tos nonāvētu.


text:
Simons tai laikā apceļoja valsts pilsētas, lai apzinātu to vajadzības. Viņš pats un viņa dēli Matatijs un Jūda simt septiņdesmit septītā gada vienpadsmitajā sabata mēnesī ieradās Jērikā.


text:
Abūba dēls tos ar viltīgu nolūku uzņēma nelielajā Dokas cietoksnī, ko viņš pats bija uzbūvējis, un noslēpa tajā savus ļaudis. Viņš sarīkoja viesiem lielu dzeršanu,


text:
un, kad Simons un viņa dēli bija piedzērušies, Ptolemajs un viņa ļaudis cēlās, ņēma savus ieročus, devās iekšā dzīru telpā un nokāva Simonu, viņa abus dēlus un dažus viņu kalpus.


text:
Bet Ptolemajs par visu to uzrakstīja ķēniņam, lai tas atsūtītu viņam palīgā karaspēku un lai viņš varētu nodot ķēniņam valsti un pilsētas.


text:
Viņš arī nosūtīja savus ļaudis uz Gezeru, lai nonāvētu Jāni, bet virsniekiem pār tūkstošiem Ptolemajs lika ierasties pie viņa, lai tie saņemtu no viņa sudrabu, zeltu un dāvanas.


text:
Bet kāds steigšus ieradās Gezerā pie Jāņa un viņam paziņoja, ka viņa tēvs un brāļi ir nonāvēti un ka Ptolemajs nolēmis nogalināt arī viņu.


text:
To dzirdējis, Jānis sagūstīja un nonāvēja vīrus, kas bija atsūtīti, lai viņu nogalinātu, jo viņš bija uzzinājis, ka tie ieradušies viņu nogalināt.


text:
Visus pārējos notikumus, kas vēsta par Jāņa kariem, viņa varoņdarbiem, ko viņš veica, par nocietinājumu sienām, ko viņš uzbūvēja, un citiem viņa darbiem,


text:
par to, redzi, ir rakstīts grāmatā par viņa augstā priestera kalpošanu, ko viņš sāka sava tēva vietā.


text:
Lai Dievs jūs svētī un piemin savu derību ar Ābrahāmu, Īzaku un Jēkabu, kas viņam kalpojuši uzticīgi.


text:
Lai Dievs jums visiem sirdī iedveš godbijību pret sevi, tā ka jūs ar stipru sirdi un labprātīgu garu darāt visu, ko viņš pavēl.


text:
Dēmētrija valdīšanas laikā 169. gadā mēs, jūdi, rakstījām jums par lielo postu, kas mūs bija piemeklējis tajā laikā, kad Jāsons kopā ar saviem ļaudīm kā atkritēji pameta svēto zemi un valsti.


text:
Viņi aizdedzināja pilsētas vārtus un izlēja nevainīgas asinis. Mēs lūdzām Kungu un tikām uzklausīti. Mēs nesām viņam lejamo upuri un kviešu miltus, aizdedzām gaismekļus un ziedojām upurmaizes.


text:
Jūdi Jeruzālemē un visā Jūdejā, kā arī vecajie un Jūda sveic un vēl labklājību kā Aristobūlam, ķēniņa Ptolemaja skolotājam, kas cēlies no svēto priesteru dzimtas, tā arī jūdiem Ēģiptē.


text:
Mēs bezgala pateicamies Dievam, ka viņš izglāba mūs no lielām briesmām, kad bijām spiesti nostāties pret ķēniņu,


text:
kad ķēniņš un viņa šķietami neuzvaramais karaspēks ieradās Persīdā, viņus Nanajas templī viltīgi nokāva tempļa priesteri.


text:
Antiohs ar saviem draugiem atnāca uz šo templi ar nolūku padarīt dievieti par savu sievu un iegūt sev pūrā milzīgās tempļa bagātības.


text:
Tempļa priesteri viņam tās piedāvāja, un, kad viņš kopā ar nedaudziem bija iegājis svētvietā, viņi aizslēdza durvis


text:
un no apslēptas atveres jumtā meta uz viņiem akmeņus, gluži kā zibens raida spērienus. Nogalinātos viņi sacirta gabalos un galvas nosvieda pie tiem, kas bija palikuši ārā.


text:
Tā kā mēs gribam kislēva mēneša divdesmit piektajā dienā veikt tempļa šķīstīšanu, mēs uzskatījām par vajadzīgu dot jums skaidru izklāstu, lai arī jūs varētu svinēt telts iedibināšanas un uguns svētkus. Nehemija bija tas, kurš uzcēla templi un altāri un pienesa ziedojumu.


text:
Kad mūsu tēvi bija aizvesti uz Persiju, dievbijīgie priesteri toreiz slepus paņēma no altāra uguni un noslēpa to akā, kurā nebija ūdens. Tur uguns bija droši noglabāta, tā ka neviens to vietu nezināja.


text:
Pagāja daudzi gadi. Pēc Dieva gribas Persijas ķēniņš lika Nehemijam sūtīt toreizējo priesteru pēcnācējus pēc uguns. Viņi mums darīja zināmu, ka nav atraduši uguni, bet gan daudz ūdens. Viņš pavēlēja tiem pasmelt ūdeni un atnest.


text:
Kad tas bija izdarīts, pēc kāda brīža no mākoņiem parādījās saule, un pēkšņi no krāvuma pacēlās lielas uguns liesmas. Visi brīnījās.


text:
Kamēr uguns aprija upuri, priesteri pielūdza Dievu. Lūdza visi – gan priesteri, gan pārējie. Lūgšanu sāka Jonāts, bet pārējie skandēja kopā ar Nehemiju.


text:
Viņa lūgšana bija šāda: Kungs, Kungs Dievs, tu visa Radītājs, tu, kas esi bargs un stiprs, taisnīgs un žēlsirdīgs, tu esi vienīgais patiesais valdnieks,


text:
vienīgais labdaris, vienīgais taisnīgais un mūžīgais Kungs, tu esi izglābis Israēlu no visa ļauna, esi izredzējis un svētījis mūsu tēvus,


text:
Saved kopā mūs, izkliedētos, atbrīvo tos, kuri spiesti vergot citām tautām, vērs savu skatienu uz pazemotiem un nicinātiem, lai citas tautas zina, ka tu esi mūsu Dievs.


text:
Šis notikums drīz kļuva plaši zināms. Arī Persijas ķēniņam tika pavēstīts, ka tajā vietā, kur uguns bija noslēpta, aizsūtītie priesteri atraduši ūdeni, bet Nehemija un citi, kas bija līdz ar viņu, upurēšanas laikā ar to bija aizdedzinājuši dedzināmo upuri.


text:
Nehemijas līdzbiedri šo ūdeni nosauca par “nefthar”, kas tulkojumā nozīmē “šķīstīšana”. Daudzi to sauc “nefthai”.


text:
Aprakstos atrodams norādījums, ka pravietis Jeremija ir licis tiem, kas bija aizvesti, dabūt uguni tādā veidā, kā norādīts,


text:
un ka pravietis viņiem arī stingri noteicis neaizmirst Kunga pavēles un neļaut savu prātu vest maldināšanā, skatoties uz zelta un sudraba dievu tēliem un to rotājumiem.


text:
Tajā pašā rakstā arī vēstīts, ka pravietis pēc Dieva norādījuma pavēlējis viņiem telti un lādi nest visur sev līdzi. Kad viņi bija nonākuši pie kalna, no kura Mozus bija skatījis Dieva apsolīto zemi,


text:
Daži no tiem, kas viņam sekoja, piegāja pie ieejas un gribēja to iezīmēt, lai ceļš uz to vēlāk būtu zināms, bet viņi vairs nevarēja to atrast.


text:
Kad Jeremija to uzzināja, viņš pārmeta tiem, teikdams: “Lai šī vieta paliek nezināma līdz laikam, kad Dievs sauks kopā savu tautu un apžēlosies par to!


text:
Tad Kungs to parādīs, un viņa godība kļūs redzama mākonī, kā viņš reiz Mozum atklājās, un notiks, kā ir gribējis Sālamans – lai šī vieta ir pilna svētības.”


text:
Pravietis atklāja viņiem arī, kā gudrais Sālamans pienesa svētības upuri templī, kad tas bija pabeigts.


text:
Tāpat kā toreiz, kad Mozus vērsās ar lūgšanu pie Dieva un no debesīm nāca uguns, kas aprija upuri, tā arī Sālamans pielūdza Dievu, un no debesīm nāca uguns, kas aprija dedzināmo upuri.


text:
Mozus teica: “Par grēkiem ziedotais upuris tika aprīts tādēļ, ka ļaudis bija atturējušies no ēšanas.”


text:
Tas viss ir izklāstīts un pieminēts rakstos, kas Nehemijas laikā pierakstīti, un minēts ir arī tas, kā Nehemija, savācis vienkop grāmatas par ķēniņiem un praviešiem, Dāvida grāmatas un vēstules ķēniņiem par ziedojumu upurēšanu, izveidoja grāmatu krātuvi.


text:
Tāpat arī Jūda savāca kopā visus rakstus, kas kara laikā bija pazuduši, un tas viss tagad atrodas pie mums.


text:
Mēs jums rakstām tādēļ, ka gatavojamies svinēt šķīstīšanas svētkus. Jūs darītu labi, ja arī jūs svinētu šīs dienas.


text:
Mēs ceram, ka Dievs, kas ir izglābis visu savu tautu un atdevis tai apsolīto zemi, valstību, priesterību un svētību,


text:
kā viņš to bija apsolījis caur savu bauslību, drīz apžēlosies par mums un no visas pasaules savedīs mūs kopā svētajā vietā, jo viņš ir izrāvis mūs no milzīga posta un darījis šķīstu šo vietu.


text:
Mēs centīsimies īsā izklāstā darīt jums zināmus notikumus, kas saistīti ar makabejieti Jūdu un viņa brāļiem, par lielā tempļa šķīstīšanu un altāra iesvētīšanu,


text:
par debess zīmēm, kas parādījās tiem, kas stipri turējās jūdu ticībā, un kā viņi, būdami skaitā nedaudzi, atkaroja visu zemi, patrieca un vajāja barbaru pūļus,


text:
arī par to, kā viņi atguva visā pasaulē izdaudzināto templi un atbrīvoja pilsētu, bet tos, kuri grasījās atcelt baušļus, nostādīja uz pareizā ceļa, jo Kungs viņiem bija labvēlīgs un žēlīgs.


text:
Redzēdami grāmatu kaudzi un lielo materiāla daudzumu, ko ir grūti izklāstīt, aptverot vienotā stāstījumā,


text:
mēs rūpējāmies par to, lai aizkustinātu lasītāju dvēseli un tiem, kas par to domās, būtu vieglāk to atcerēties un lai visiem tas būtu noderīgs.


text:
Mums, kas esam uzņēmušies smagās pūles izveidot izklāsta kopsavilkumu, šis darbs nav viegls, tas prasa sviedrus un pastāvīgu nomodu,


text:
gluži tāpat kā nav viegli tam, kurš uzņēmies sarīkot dzīru mielastu un cenšas gādāt, lai citiem būtu labi. Tomēr mēs labprāt uzņemsimies pūles citiem par iepriecinājumu.


text:
Mēs neko nelabosim atsevišķo stāstījumu saturā, bet vairāk pūļu veltīsim, lai izveidotu saīsinātu pārstāstu.


text:
Gluži kā celtniekam, kas būvē jaunu māju, jārūpējas par celtni kopumā, bet par nepieciešamo rotājumu jādomā tam, kurš šo māju apdarinās un apgleznos, tā, es domāju, ir arī ar mums.


text:
Stāstījuma gaita un izklāsta secība kopumā, kā arī atsevišķu daļu izstrādājums ir veicams pienākums tam, kurš pirmais uzrakstījis šo stāstu,


text:
Tik daudz vēl piebilduši pie iepriekš teiktā, nu ķersimies pie paša izklāsta. Būtu muļķīgi, ja ievads iznāktu garāks nekā pats izklāsts.


text:
Tajā laikā svētā pilsēta dzīvoja mierā un bauslība tika ievērota, jo virspriesteris Onija bija svētbijīgs un neiecietīgs pret nekrietnību.


text:
Āzijas ķēniņš Seleiks no saviem paša ienākumiem apmaksāja visus izdevumus, kas bija nepieciešami upurēšanas kalpošanā.


text:
Bet Simons no Benjāmina cilts, kļuvis par tempļa priekšnieku, nonāca naidā ar virspriesteri pilsētas pārvaldīšanas noteikumu dēļ.


text:
Nespēdams pieveikt Oniju, viņš devās pie tarsieša Apollonija, kurš tolaik bija Lejassīrijas un Foinīkijas militārais virspavēlnieks,


text:
un pavēstīja viņam par neizsakāmām bagātībām, kas Jeruzālemē esot dārgumu krātuvē, naudas tur esot nesaskaitāms daudzums. Tas viss nepiederoties pie upurēšanas darbībām, un šīs bagātības, iespējams, varētu nonākt ķēniņa rokās.


text:
Apollonijs atklāja ķēniņam, kas viņam bija darīts zināms par Jeruzālemes bagātībām. Ķēniņš norīkoja savu lietvedi Hēliodoru un deva viņam pavēli atgādāt šīs bagātības.


text:
Hēliodors tūlīt devās ceļā it kā ar ieganstu veikt pārbaudi Lejassīrijas un Foinīkijas pilsētās, bet īstenībā izpildīt ķēniņa pavēli.


text:
Kad viņš ieradās Jeruzālemē un pilsētas virspriesteris viņu bija draudzīgi uzņēmis, viņš pateica, kas viņam kļuvis zināms, un paskaidroja, kādēļ šeit ieradies. Viņš gribot zināt, vai patiešām tā esot.


text:
un viena daļa piederot ļoti izcilam vīram – Hirkānam, Tobija dēlam. Bezdievis Simons tātad ir melojis. Visa bagātība kopā esot četrsimt talantu sudraba un divsimt zelta.


text:
Tā ir vislielākā nejēdzība, ka pārestība nodarīta tiem, kas ticējuši šīs vietas svētumam un visā pasaulē cienītā tempļa godam un drošumam.


text:
Bet Hēliodors, atsaukdamies uz ķēniņa pavēli, pastāvēja uz to, ka šīm bagātībām jānonāk ķēniņa rokās.


text:
Noteicis dienu, viņš ieradās templī, lai aplūkotu bagātības un tās pārņemtu. Visā pilsētā sākās lieli nemieri.


text:
Priesteri, tērpušies savos svētā amata tērpos, metās zemē pie altāriem un raidīja lūgšanas uz debesīm, lai tas, kurš devis bauslību par uzticētā saglabāšanu, pasargā un izglābj to, kas pienākas tiem, kam viss uzticēts.


text:
Sāpīgi bija noraudzīties uz virspriesteri. Viņa āriene un sejas krāsas maiņa liecināja par smagiem pārdzīvojumiem dvēselē.


text:
Viņš bija tik satraukts, ka trīcēja pie visām miesām. Vērojot viņu, bija skaidri redzams, cik lielas sāpes viņš pārdzīvoja savā sirdī.


text:
Apjozušās zem krūtīm maisus, sievietes gūlās uz ielām. Citkārt telpās ieslēgušās jaunavas saskrēja vai nu pie vārtiem, vai pie mūra, dažas lūkojās laukā, izliekušās pa logiem.


text:
Žēlumu raisīja gan ļaužu pūļu kopīgās lūgšanas, gan virspriestera smagie pārdzīvojumi un tas, cik ļoti viņš bija nobažījies.


text:
Viņš jau atradās pie dārgumu krātuves kopā ar saviem miesassargiem. Tad tas, kurš valda pār gariem un kam pieder visa vara, raidīja zīmes. Visi šie pārdrošnieki apstulba un sašļuka Dieva varas priekšā, un viņus pārņēma izbīlis.


text:
Jo viņi pēkšņi ieraudzīja krāšņi rotātu zirgu, kura mugurā sēdēja draudīgs jātnieks. Zirgs strauji metās virsū Hēliodoram un spēra ar priekšējām kājām. Jātnieks, kas sēdēja zirga mugurā, bija zelta bruņās.


text:
Tad parādījās vēl divi jaunekļi, varen spēcīgi, skaisti un krāšņā tērpā; tie katrs no savas puses šaustīja Hēliodoru ar pātagām, ne mirkli nemitējoties,


text:
līdz beidzot viņš nokrita zemē, un viņu apņēma dziļa tumsa. Tad jaunekļi sagrāba viņu, iemeta nestuvēs un aiznesa prom.


text:
Tas, kurš vēl nupat ar lielu pavadītāju pulku un visiem miesassargiem bija ieradies pēc lādes dārgumu krātuvē, izrādījās pilnīgi bezpalīdzīgs. Tā viņiem vajadzēja atzīt Dieva varenības spēku.


text:
Hēliodors dievišķā spēka iespaidā bija kļuvis mēms. Viņam bija atņemta jebkura cerība uz izglābšanos, viņš bija notriekts gar zemi.


text:
Visi slavēja Dievu, kas tik negaidīti pasargājis savu svēto vietu, un templis, kurā vēl nesen valdīja bailes un satraukums, pildījās ar prieku un gavilēm pēc tam, kad Kungs, visa valdnieks, bija atklājies.


text:
Drīz daži Hēliodora draugi ieradās pie Onijas un lūdza viņu vērsties pie Visuaugstākā ar lūgšanām, lai viņš Hēliodoram, kas pašlaik guļ gandrīz vai bez elpas, dāvā dzīvību.


text:
Virspriesteris bija norūpējies, ka ķēniņš nenodomā, ka jūdi ir ko ļaunu nodarījuši Hēliodoram, un viņš veica upurēšanu šī cilvēka glābšanai.


text:
Upurēšanas laikā Hēliodoram atkal parādījās tie paši divi jaunekļi savā ietērpā un, nostājušies blakus, teica: “Esi daudzkārt pateicīgs virspriesterim Onijam, jo viņa dēļ Kungs apžēlojas par tevi un dāvā tev dzīvību.


text:
Tu, kuru debesis ir šaustījušas, pavēsti visiem par Dieva vareno spēku!” To pateikuši, jaunekļi izzuda skatienam.


text:
Bet Hēliodors ziedoja upuri Kungam un dedzīgi to slavēja kā dzīvības glābēju. Viņš pateicās Onijam un devās atpakaļ pie ķēniņa.


text:
Kad ķēniņš jautāja Hēliodoram: “Kurš būtu piemērots, lai to vēlreiz sūtītu uz Jeruzālemi?” – viņš atbildēja:


text:
“Ja tev ir kāds ienaidnieks vai kāds, kas slepus uzglūn tavai varai, sūti viņu turp. Tu viņu varēsi saņemt atpakaļ pātagām šaustītu, ja vien viņš paliks dzīvs. Tajā vietā patiesi ir Dieva spēks.


text:
Dievs, kura mājoklis ir debesīs, no turienes vēro šo vietu un palīdz tai ikreiz, kad tur ierodas kādi ar ļaunu nolūku – tos viņš satriec un pazudina.”


text:
Simons, kas minēts iepriekš un bija nodevīgi izturējies pret dārgumu krātuvi un savu tēviju, sāka apmelot Oniju, ka viņš esot sakūdījis Hēliodoru un tā nodarījis lielu ļaunumu.


text:
Par Oniju, kas bija pilsētas labdaris un dedzīgs Dieva likumu sargs un rūpējās par tautas kopību, viņš uzdrošinājās runāt kā par sazvērnieku, kas grib iegūt noteikšanu pilsētā.


text:
Onija, redzēdams grūto stāvokli, ko radījis savstarpējais naidīgums, un to, ka Apollonijs, Menesteja dēls, Lejassīrijas un Foinīkijas militārais virspavēlnieks, sekmē Simona ļaundarības,


text:
ieradās pie ķēniņa, nevis lai apsūdzētu savus pilsoņus, bet lai apspriestu to, kas derīgs – gan kopīgi visai tautai, gan katram atsevišķi.


text:
Viņš redzēja, ka bez ķēniņa tālredzības nebūs iespējams iedibināt valstī mieru un Simons neatkāpsies no sava neprāta.


text:
Kad Seleiks bija šķīries no dzīves un viņa vietā varu pārņēma Antiohs, kura pievārds bija Epifans, tad Jāsons, Onijas brālis, centās negodīgā ceļā iegūt virspriestera amatu,


text:
apsolīdams ķēniņam veiksmes gadījumā trīs simti sešdesmit sudraba talantus un vēl no kādām citām nodevām astoņdesmit talantus.


text:
Vēl viņš apsolīja tam parakstīt simt piecdesmit talantus, ja tas ar savas varas autoritāti ļautu viņam ierīkot sporta skolu un jauniešu treniņu laukumu, kā arī jeruzālemiešus rakstīt kā antiohiešus.


text:
Ķēniņš piekrita, un Jāsons, ieguvis varu, tūlīt sāka savus cilts brāļus pieradināt pie grieķu paražām.


text:
Viņš noraidīja jūdiem draudzīgos ķēniņu noteiktos likumus, kurus bija iedibinājis Jānis, Eipolema tēvs, tas, kurš kā sūtnis piedalījās delegācijā pie romiešiem, kad tika noslēgta draudzības un militārās palīdzības vienošanās. Atcēlis likumīgo valsts satversmi, viņš mēģināja ieviest pretlikumīgas paražas.


text:
Pašā akropoles pakājē viņš nekavējoties lika uzcelt sporta skolu un pavēlēja spēcīgākiem jauniešiem, ietērptiem pēc grieķu paražas, tur trenēties.


text:
Jāsons nebija īsts virspriesteris, viņa bezdievības un pārmērīgās nešķīstības dēļ grieķisko paražu un visa svešā piesavināšanās sasniedza tādu pakāpi,


text:
ka priesteri vairs nedomāja par upurēšanas kalpošanu. Noniecinādami templi un nerūpēdamies par upuriem, viņi cītīgi nodevās sportiskām cīņām un diska mešanai, tādējādi rīkodamies pretlikumīgi.


text:
Un tādēļ viņus piemeklēja smaga nelaime – tos, kurus viņi tik cītīgi atdarināja un kuriem centās pēc iespējas vairāk līdzināties, viņi iemantoja sev par ienaidniekiem un soģiem.


text:
Nevar jokot un bezdievīgi izturēties pret dievišķiem likumiem, tas viss nāks gaismā, kad pienāks laiks.


text:
nelga Jāsons sūtīja no Jeruzālemes antiohiešu delegāciju ar trīs simti drahmām kā ziedojumu Hērakla templim. Bet tie, kas nogādāja šo naudu, uzskatīja, ka tā nepienākas ziedojumam, un lūdza izlietot to citiem izdevumiem.


text:
Kad vēlāk Apollonijs, Menesteja dēls, tika sūtīts uz Ēģipti sakarā ar Filomētora pasludināšanu par ķēniņu, Antiohs, dabūjis zināt, ka Ēģiptes ķēniņš kļuvis neuzticīgs viņam un viņa valdīšanai, sāka bažīties par savu drošību. Tāpēc viņš devās vispirms uz Jafu, pēc tam ieradās Jeruzālemē.


text:
Jāsons un visa pilsēta viņu uzņēma lieliski, vedot vēršu vilktos ratos un pavadot ar lāpām. Pēc tam viņš devās uz Foinīkiju.


text:
Pēc trim gadiem Jāsons sūtīja Menelāju, iepriekš minētā Simona brāli, aizvest ķēniņam naudu un atgādināt dažas vajadzīgas lietas.


text:
Viņš satikās ar ķēniņu un, glaimodams viņam, ieguva tā labvēlību un, piedāvājis trīs simti drahmu vairāk nekā Jāsons, panāca, ka virspriestera amats tiek viņam.


text:
Ar ķēniņa pavēli viņš atgriezās Jeruzālemē, bet kā virspriesteris neko ievērības cienīgu nepaveica, jo viņam piemita nežēlīga tirāna gars un savās dusmās viņš bija kā mežonīgs barbars.


text:
Jāsons, kas negodīgā ceļā bija padzinis no amata savu brāli, tagad, cita padzīts tādā pašā negodīgā ceļā, bija spiests bēgt uz ammanītu zemi.


text:
lai gan Sostrats, pilsētas cietokšņa pārvaldnieks, viņam to pieprasīja, jo naudas savākšana bija viņa uzdevums. Tad ķēniņš abus izsauca pie sevis.


text:
Menelājs savā vietā virspriestera amatā atstāja savu brāli Līsimahu, Sostrats – Kratētu, kipriešu pārvaldnieku.


text:
Tajā laikā, kad risinājās šie notikumi, sadumpojās tarsieši un mallotieši, jo ķēniņš viņus bija uzdāvinājis savai piegulētājai Antiohidai.


text:
Ķēniņš steidzās turp, lai dumpi apslāpētu, un savā vietā atstāja Andronīku, lai tas kārtotu valsts lietas.


text:
Menelājs uzskatīja, ka viņam tā ir lieliska izdevība. Viņš piesavinājās no tempļa zeltlietas un, gribēdams pielabināties Andronīkam, dažas viņam uzdāvināja, citas viņš pārdeva Tīrā un apkārtējās pilsētās.


text:
Kad Onija to uzzināja, viņš vispirms devās uz Dafni, drošu uzturēšanās vietu, kas atradās netālu no Antiohijas, un darīja zināmu Menelāja rīcību.


text:
Tādēļ Menelājs, notvēris brīdi, kad Andronīks bija viens pats, uzkūdīja viņu Oniju nogalēt. Arī Andronīks devās pie Onijas, un, lai gan viņa ierašanās bija aizdomīga, viņš, zvērēdams un sniegdams savu labo roku, ar viltu pārliecināja Oniju iznākt ārā no drošās patvēruma vietas. Nekaunēdamies taisnības priekšā, Andronīks tūdaļ pat saņēma Oniju ciet.


text:
Dusmas par to izrādīja ne tikai jūdi, bet arī daudzas citas tautas, kas smagi pārdzīvoja krietnā vīra netaisno nogalināšanu.


text:
Kad ķēniņš atgriezās no Kilikijas, viņš satika pilsētas jūdus un arī grieķus, kuri tāpat bija sašutuši par Onijas netaisno nogalināšanu.


text:
Antiohs dziļi dvēselē noskuma. Viņu pārņēma žēlums, un viņš raudāja par vīru, kam piemita krietns prāts un godīgums.


text:
Tad, aizdedzies dusmās, viņš norāva Andronīkam purpura apmetni, saplēsa driskās drēbes un tādu lika vest apkārt pa visu pilsētu uz vietu, kur viņš bezdievīgi bija nogalinājis Oniju. Tur nešķīstais slepkava tika aizvākts no šīs pasaules. Tā Andronīks saņēma pelnīto Dieva sodu.


text:
Kad Līsimahs ar Menelāja ziņu bija pilsētā daudzkārt aplaupījis tempļus un runas par to jau bija izplatījušās, tauta sāka kurnēt pret Līsimahu, jo daudzas zeltlietas jau bija aiznestas.


text:
Kad pūlis, dusmu pārņemts, sacēlās, Līsimahs apbruņoja kādus trīs tūkstošus vīru un ķērās pie netaisniem varasdarbiem, par vadoni izvēloties kādu Auranu, kam bija diezgan daudz gadu un tikpat daudz neprāta.


text:
Kad ļaudis redzēja Līsimaha ļaunos nodomus, vieni ņēma akmeņus, citi resnas nūjas, vēl citi saujām grāba pelnus, kas gadījās pie rokas, un meta virsū Līsimaha vīriem.


text:
Tā viņi daudzus ievainoja, dažus notrieca zemē un visus piespieda bēgt, bet pašu Līsimahu, tempļu izlaupītāju, nogalināja pie dārgumu krātuves.


text:
Menelājs tiesā jau bija zaudējis, bet viņš piesolīja lielu naudu Ptolemajam, Dorimena dēlam, lai tas mēģina iespaidot ķēniņu.


text:
Ptolemajs, paaicinājis ķēniņu ārā kolonādes gaitenī, lai it kā atvēsinātos, panāca, ka ķēniņš maina savas domas,


text:
un Menelājs, kas bija visa ļaunuma vaininieks, tika vaļā no visām apsūdzībām, bet tiem trim nelaimīgajiem tika piespriests nāves sods; pat ja skitu priekšā viņi tā būtu runājuši, viņi būtu palaisti vaļā nenotiesāti.


text:
Tā visi tie, kas bija atklāti runājuši, iestādamies par pilsētu, par tautu un svētajiem traukiem, drīz pēc tam saņēma netaisnu sodu.


text:
Bet Menelājs ķēniņu mantkārības dēļ palika amatā, varens savā nekrietnajā uzpūtībā un pret pilsoņiem ļaunprātīgs.


text:
Tad pēkšņi notika tā, ka visā pilsētā kādas četrdesmit dienas pie debesīm bija redzami jātnieki, tie traucās ātri, bija tērpti viscaur zeltā, kā karotāju pulki ar šķēpiem un izvilktiem zobeniem bruņojušies.


text:
Viņi bija sakārtoti pa pulkiem, viņu starpā notika uzbrukumi un sadursmes, vairogi sitās viens pret otru, šķēpi un bultas lidoja lielā skaitā, zelta tērpi un raibās krūšubruņas mirdzēja.


text:
Kad izplatījās nepatiesas baumas, ka Antiohs esot aizgājis no dzīves, Jāsons savāca ne mazāk kā tūkstoš vīru un pēkšņi uzbruka pilsētai. Kad viņi jau bija tikuši uz mūra un kad beidzot pilsēta bija ieņemta, Menelājs patvērās pilsētas nocietinājumā.


text:
Bet Jāsons nesaudzīgi slepkavoja vienkāršos pilsoņus, nesaprazdams, ka veiksme cīņā pret saviem brāļiem ir vislielākā neveiksme, un domādams, ka uzvaras zīmi viņš paceļ cīņā pret ienaidniekiem.


text:
Bet varu viņš neieguva un beigās aiz kauna par savu ļaunprātību bija spiests bēgt atpakaļ uz ammanītu zemi.


text:
Vispēdīgi viņš dabūja ļaunu galu. Kad viņu apsūdzēja arābu tirānam Aretam, viņš, visu ienīsts un vajāts par to, ka atkāpies no bauslības, un nicināts kā tēvzemes un līdzpilsoņu slepkava, bēguļoja no vienas pilsētas uz otru, līdz tika izraidīts uz Ēģipti.


text:
Tas, kurš tik daudzus bija izraidījis no tēvzemes, pats gāja bojā svešā zemē, kad ieradās pie lakedaimoniešiem, cerēdams tur pie sev radniecīgiem ļaudīm gūt patvērumu.


text:
Viņš, kas daudzus bija atstājis neapglabātus, pats netika apglabāts nedz tēvzemē, nedz kādā citā kapā, un neviens par viņu neraudāja.


text:
Kad ziņa par šiem notikumiem nonāca līdz ķēniņam, viņš to saprata tā, ka jūdu zeme grib atkrist. Zvērīgās dusmās viņš pameta Ēģipti un ar karaspēku ieņēma pilsētu.


text:
Karavīriem viņš pavēlēja nesaudzīgi nogalināt ikvienu, kas gadās ceļā, un arī tos, kas bija iebēguši mājās.


text:
Trīs dienās tika pazudināti astoņdesmit tūkstoši – četrdesmit tūkstoši tika noslaktēti un tikpat daudzi tika pārdoti verdzībā.


text:
Neapmierinādamies ar to, viņš vēl uzdrošinājās kopā ar Menelāju, savas tēvzemes un likumu nodevēju, ieiet vissvētākajā templī, kāds vien ir uz zemes.


text:
Ar savām noziedzīgajām rokām viņš ņēma svētos traukus, un, ko citi ķēniņi bija dāvinājuši šīs vietas uzplaukumam, slavai un godam, to visu viņš ar savām nešķīstajām rokām izvazāja.


text:
Varas apziņa Antiohu bija padarījusi lielīgu, bet viņš nesaprata, ka Kunga dusmas par pilsētas iedzīvotāju grēkiem, kuru dēļ viņš atstāja bez ievērības to, kas notika šajā vietā, ir īslaicīgas.


text:
Ja viņi nebūtu pieļāvuši daudzus grēkus, arī Antiohs, tiklīdz ienācis templī, tiktu šaustīts ar pātagām un būtu spiests atteikties no savas pārdrošības, gluži kā Hēliodors, kuru ķēniņš Seleiks bija sūtījis pārbaudīt dārgumu krātuvi.


text:
Tādēļ arī šī vieta, kas bija līdzdalīga tautas smagajā pazemojumā, vēlāk kopā ar tautu baudīja Kunga labvēlību, un, tāpat kā visa valdītājs Dievs savās dusmās to pameta, tā pēc izlīdzināšanās varenais Kungs to atkal paaugstināja visā godībā.


text:
Antiohs, paņēmis no tempļa tūkstoš astoņsimt talantu, steidzās uz Antiohiju. Savā lielībā un sirds augstprātībā viņš šķitās, ka spēj padarīt zemi kuģojamu un jūru par zemes ceļu.


text:
Viņš atstāja uzraugus, kuru uzdevums bija kaitēt jūdu ciltij: Jeruzālemē – Filipu, pēc izcelšanās frīģieti, kas pēc sava rakstura bija vēl barbariskāks nekā pats Antiohs, kurš viņu atstāja par uzraugu;


text:
Garizijā – Andronīku un vēl arī Menelāju, kas vairāk nekā citi izcēlās ar savu augstprātību pret pilsētas iedzīvotājiem un bija naidīgi noskaņots pret jūdiem.


text:
Viņš sūtīja nešķīstības vaininieku Apolloniju ar divdesmit divu tūkstošu vīru lielu karaspēku un pavēlēja visus pieaugušos nogalināt, bet sievietes un bērnus pārdot.


text:
Tas ieradās Jeruzālemē un, izlikdamies, ka izturas mierīgi, nogaidīja sabata dienu. Redzot, ka jūdi bezdarbībā vada svētku dienu, viņš pavēlēja saviem karavīriem apbruņoties.


text:
Visus, kas bija iznākuši svinēt svētkus, viņš nodūra un, ar karaspēku ielauzies pilsētā, daudzus nogalināja.


text:
Jūda, kas Makabeju dzimtā bija desmitais pēc kārtas, devās prom uz tuksnešainu vietu un kopā ar saviem biedriem dzīvoja kalnos, kā zvēri barodamies ar zāli, lai tikai nebūtu līdzdalīgi nešķīstībā.


text:
Pēc neilga laika ķēniņš sūtīja gados vecāku atēnieti, lai tas piespiestu jūdus atteikties no tēvu likumiem un nedzīvot pēc Dieva bauslības,


text:
kā arī lai viņš apgānītu templi Jeruzālemē, nosaukdams to par Zeva Olimpieša templi, un templi Garizijā – par Zeva, svešinieku aizstāvja, templi, jo tur dzīvoja galvenokārt svešzemnieki.


text:
Templī valdīja izlaidība un uzdzīve, jo cittautieši tur izklaidējās ar savām draudzenēm, vissvētākajās vietās viņi kopojās ar sievietēm un templī ienesa to, kam tur neklājas būt.


text:
Tad nebija iespējams nedz sabatu svinēt, nedz ievērot no tēvu laikiem iedibinātos svētkus, nedz vispār atzīties, ka esi jūds.


text:
Ar rūgtu neizbēgamību viņi katru mēnesi ķēniņa dzimšanas dienā tika vesti pie citu tautu upurēšanas, bet Dionīsa svētku laikā bija spiesti ar efeju vainagiem galvā piedalīties svētku gājienā par godu Dionīsam.


text:
Pēc Ptolemaja priekšlikuma tika pieņemts rīkojums par tuvējām grieķu pilsētām, lai tās tāpat izturas pret jūdiem un tāpat liek viņiem piedalīties upurēšanā, –


text:
bet tos, kuri nevēlas pieņemt grieķu paražas, nogalināt. Tad arī kļuva redzams bēdīgais posts, kas bija iestājies.


text:
Divas sievietes tika apsūdzētas par to, ka bija apgraizījušas savus dēlus. Pakāruši mazuļus mātēm uz krūtīm, viņi vadāja tās apkārt pa pilsētu, lai visi redzētu, un tad nogrūda no mūra.


text:
Citi, kas bija sabēguši tuvējās apkārtnes alās, lai slepus svinētu sabatu, tika uzrādīti Filipam, un, tā kā, godājot šīs dienas svētumu, viņi izvairījās sevi aizstāvēt, tie visi tika sadedzināti.


text:
Es aicinu visus, kam gadīsies lasīt šo grāmatu, nekļūt nomāktiem šo nelaimju dēļ, bet saprast, ka šāda sodība nav uz pazudināšanu, bet gan mūsu cilts pamācības dēļ.


text:
Jo tā ir lielas labdarības zīme, ja tie, kas kļuvuši bezdievīgi, netiek atstāti bez ievērības ilgu laiku, bet tos visā drīzumā ķer sods.


text:
Par citām tautām Kungs ir lēmis pacietīgi nogaidīt, līdz tās būs piepildījušas visus savus grēkus, lai pēc tam tās sodītu.


text:
Tādēļ viņš nekad nav atrāvis savu žēlastību no mums, bet, pamācīdams ar nelaimēm, neatstāj savu tautu.


text:
Tas lai ir pateikts mums par atgādinājumu. Pēc šiem nedaudzajiem vārdiem atgriezīsimies atkal pie mūsu stāstījuma.


text:
Elāzārs, gados pavecs, sejā ļoti skaists vīrs, bija izcils rakstu mācītājs. Viņu spieda ēst cūkas gaļu, varmācīgi atplešot viņam muti.


text:
Bet viņam labāk pieņemama bija nāve, saglabājot labo slavu, nekā dzīve apkaunojumā; izspļāvis to, viņš labprāt devās pretī mokpilnai nāvei,


text:
kā pieklājas tādiem, kas spēj stingri nostāties pretī visam, ko aiz pārmērīgas pieķeršanās dzīvei neklājas baudīt.


text:
Tie, kuriem bija pavēlēts veikt pretlikumīgo upurēšanu, pazīdami šo vīru kopš senlaikiem, pasauca viņu sānis un ieteica, lai viņš liek atnest paša sagatavotu gaļu – tādu, ko viņš drīkst ēst, – un lai ēd to, izlikdamies, ka ēd ķēniņa pavēlēto upura gaļu.


text:
Bet viņš pieņēma cildenu lēmumu, tādu, kas cienīgs gan viņa gadiem un sirmajam vecumam, gan krietnajai audzināšanai, kādu viņš bija saņēmis no bērnības, bet visvairāk viņš vadījās no svētās Dieva iedibinātās bauslības un tādēļ skaidri pateica, lai pēc iespējas ātrāk sūta viņu nāvē.


text:
Elāzārs sacīja: “Mūsu vecumā izlikties ir necienīgi. Citādi var notikt tā, ka daudzus jaunos, kuri uzzinās, ka Elāzārs deviņdesmit gadu vecumā pārgājis pie cittautiešiem,


text:
es ar savu izlikšanos īsā atlikušā dzīves brīža dēļ novedu no pareizā ceļa un pats ar apkaunojumu aptraipu savu vecumu.


text:
Ja arī es tagad atbrīvošos no cilvēku soda, no Visuvarenā rokas es neizbēgšu nedz dzīvs, nedz miris.


text:
un jauniešiem būšu atstājis cildenu piemēru labprātīgi cēli doties nāvē svētās un godājamās bauslības dēļ.” To pateicis, viņš tūlīt devās uz moku rīka.


text:
Labvēlīgā attieksme, kāda vēl nesen bija tiem, kas viņu veda, tūlīt mainījās: viņi kļuva neganti par to, ko viņš bija teicis, jo viņiem tas likās neprāts.


text:
Kad Elāzārs no saņemtajiem sitieniem jau bija tuvu nāvei, viņš izdvesa: “Kungam, kas savā svētumā zina visu, ir redzams, ka es, lai gan varēju izbēgt no nāves, uzņemos – panest šaustīšanu drausmīgās miesas sāpēs, tomēr dvēselē tās labprāt paciešu aiz bijības pret viņu.”


text:
Tā, redzi, viņš aizgāja no dzīves, atstādams cildenuma piemēru un krietnības piemiņu ne tikai jaunajiem, bet lielākajai daļai savas tautas.


text:
Bija vēl arī tāds gadījums: septiņi brāļi un viņu māte bija sagūstīti, un ķēniņš gribēja piespiest viņus ēst nešķīsto cūkas gaļu un lika šaustīt ar pātagām un siksnām.


text:
Viens no viņiem visu vārdā teica: “Ko tu gribi mums jautāt un ko uzzināt no mums? Mēs esam gatavi labāk mirt nekā pārkāpt tēvu likumus.”


text:
Tiklīdz tie bija uzkarsuši, viņš pavēlēja tam zēnam, kurš bija runājis visu vārdā, izgriezt mēli, novilkt ādu un nocirst rokas un kājas brāļu un mātes acu priekšā.


text:
Kad viņš bija pilnīgi sakropļots, ķēniņš pavēlēja viņu vēl pusdzīvu pievilkt pie uguns un cepināt uz pannas. Kad karstie izgarojumi no pannas sāka stipri izplatīties, pārējie brāļi un māte cits citu iedrošināja drosmīgi pieņemt nāvi, sacīdami:


text:
“Kungs Dievs redz un patiešām ir mums žēlīgs, kā Mozus to ir apliecinājis tautas priekšā savā dziesmā, teikdams: “Un par saviem kalpiem viņš apžēlosies.””


text:
Kad pirmais brālis bija miris, viņi veda priekšā nākamo, lai ņirgātos arī par to. Viņi norāva tam ādu no galvas ar visiem matiem un tad jautāja, vai viņš ir ar mieru ēst, pirms viņa ķermenis tiek mocīts pa daļām.


text:
Ar pēdējo dvašu viņš vēl pateica: “Tu, mocītāj, šobrīd mums laupi dzīvību, bet pasaules Valdnieks mūs, kas mirstam par viņa bauslību, cels augšā uz mūžīgo dzīvību.”


text:
Pēc tam viņi ņirgājās par trešo brāli. Pēc pavēles viņš izstiepa mēli un drosmīgi sniedza savas rokas,


text:
teikdams: “Tas viss man ir no debesīm dots. Dieva bauslības dēļ es to nežēloju, jo no viņa es ceru to visu atkal dabūt atpakaļ.”


text:
Pats ķēniņš un visi, kas bija līdz ar viņu, bija pārsteigti par zēna drosmi, kurš tik nicīgi izturējās pret ciešanām.


text:
Kad viņš jau bija tuvu nāvei, viņš teica: “Tiem, kas mirst no cilvēku rokām, ir sagaidāma cerība tikt augšāmceltiem no Dieva. Tev augšāmcelšanās uz dzīvošanu nebūs.”


text:
Tas, skatīdamies uz ķēniņu, teica: “Tev ir vara pār cilvēkiem, un, lai gan tu esi nīcīga būtne, tu dari, ko gribi. Bet nedomā, ka mūsu cilts ir Dieva pamesta.


text:
Pēc tam viņi veda sesto brāli, kurš pirms miršanas vēl pateica: “Nepievilies: mēs to visu ciešam paši savas vainas dēļ, jo esam nogrēkojušies pret savu Dievu. Tādēļ jau arī tagad notiek tas, kas ir apbrīnas vērts.


text:
Bet pāri visam apbrīnojama un dižas piemiņas vērta bija māte, kas, redzēdama savu septiņu dēlu bojāeju vienā dienā, drosmīgi to panesa, jo paļāvās uz Kungu.


text:
Katru savu dēlu viņa uzrunāja tēvu valodā. Pati būdama drošu prātu un savu sievietes domāšanu stiprinādama ar vīrišķu garu, viņa uzmundrināja tos ar vārdiem:


text:
“Es nezinu, kā jūs manā klēpī esat radušies, es neesmu jums dāvājusi dvašu un dzīvību un neesmu arī jūsu locekļus sakārtojusi noteiktā kārtībā.


text:
Tādēļ pasaules Radītājs, kas devis dzimšanu cilvēkam un visam pārējam, savā žēlastībā atdos jums atpakaļ gan dvašu, gan dzīvību, kā viņa bauslības dēļ jūs tagad nežēlojat sevi.”


text:
Antiohs uzskatīdams, ka viņš tiek nicināts, un šo runāšanu vērtēdams kā pulgošanu, vērsās pie jaunākā dēla, kas vēl bija palicis dzīvs, un mēģināja viņu pārliecināt ne tikai vienkārši ar vārdiem, bet arī ar zvērestu, apliecinādams, ka padarīs to bagātu un laimīgu, ja vien viņš atteiksies no tēvu likumiem, un ka izturēsies pret to kā pret savu draugu un uzticēs viņam svarīgus amatus.


text:
Kad zēns par to neizrādīja nekādu interesi, ķēniņš lika ataicināt viņa māti un mudināja viņu dot savam dēlam padomu, lai viņš izglābtos.


text:
Pieliekusies pie dēla, viņa izsmēja nežēlīgo tirānu un savā tēvu valodā teica: “Dēls, apžēlojies par mani, kas savā klēpī tevi iznēsāju deviņus mēnešus, kas trīs gadus tevi zīdīju, audzināju tevi un, gādādama par uzturu, aizvadīju tevi līdz šim vecumam.


text:
Es tevi lūdzu, mans bērns, paskaties uz debesīm un zemi un, redzēdams visu, kas tur ir, saproti, ka to radījis Dievs no nekā, un tāpat ir radusies cilvēku cilts.


text:
Nebaidies no šī bendes, bet esi savu brāļu cienīgs un pieņem nāvi, lai es tevi Dieva žēlastībā varētu atgūt līdz ar brāļiem.”


text:
Viņa vēl nebija beigusi runāt, kad zēns teica: “Ko jūs gaidāt? Es nepaklausu ķēniņu pavēlēm, bet klausu, ko pavēl bauslība, ko mūsu tēviem deva Mozus.


text:
Ja mūsu pārmācības un pamācības dēļ mūžam dzīvais Kungs uz īsu laiku pret mums sadusmojas, viņš atkal izlīdzināsies ar saviem kalpiem.


text:
Bet tu, bezdievīgais un nešķīstākais no visiem cilvēkiem, nedižojies veltīgi, paļaudamies uz nedrošām cerībām, kad tu pacel roku pret debesu bērniem.


text:
Mūsu brāļi, īsu laiku pacietuši mokas, ir ieguvuši mūžīgo dzīvību pēc Dieva derības. Bet tu Dieva tiesā par savu augstprātību iegūsi tādu sodu, kāds tev pēc taisnības pienākas.


text:
Es, tāpat kā mani brāļi, atdodu savu miesu un dvēseli par tēvu likumiem un lūdzu Dievu, lai viņš jo drīz kļūst žēlīgs mūsu tautai, bet tev lai mokās un šaustīšanā liek atzīt, ka viņš ir vienīgais Dievs,


text:
un lai Dieva dusmas, kas taisnīgi nākušas pār visu mūsu cilti, izbeidzas pie manis un maniem brāļiem.”


text:
Ķēniņš tā apskaitās, ka ar pēdējo brāli apgājās vēl nežēlīgāk kā ar pārējiem, jo viņš nevarēja paciest izsmieklu.


text:
Makabejietis Jūda un tie, kas bija līdz ar viņu, slepus ieradās apdzīvotās vietās un aicināja kopā savus tuviniekus un tos, kas vēl bija stingri palikuši jūdu ticībā. Pavisam viņi sapulcināja kādus sešus tūkstošus.


text:
Viņi lūdza Dievu vērst savu skatienu uz tautu, ko visi mīdīja kājām, apžēloties par templi, ko bezdievīgi cilvēki bija apgānījuši,


text:
iežēloties par izpostīto pilsētu, kurai draudēja nolīdzināšana līdz ar zemi, ieklausīties uz debesīm brēcošajās asinīs,


text:
atcerēties nevainīgo zīdaiņu pretlikumīgās slepkavības un zaimošanu, kas notika viņa vārdā, – viņi lūdza, lai Dievs vērš savu naidu pret visu šo ļaunumu.


text:
Kad Makabejs jau bija tik daudzus ap sevi sapulcinājis, viņš cittautiešiem kļuva neuzveicams, jo Kunga dusmas bija pārvērtušās par žēlsirdību.


text:
Negaidīti ieradies pilsētās un ciemos, viņš tos nodedzināja un, ieņēmis svarīgas vietas, ne mazums ienaidnieku piespieda bēgt,


text:
Filips, redzēdams, ka pamazām šis vīrs virzās pretim panākumiem un arvien biežāk gūst veiksmi, rakstīja Lejassīrijas un Foinīkijas militārajam virspavēlniekam Ptolemajam, lai tas nāk palīgā ķēniņam.


text:
Ptolemajs tūlīt nosūtīja Nikanoru, Patrokla dēlu, ko bija izvēlējies no saviem labākajiem draugiem, un, nodevis viņa rīcībā ne mazāk kā divdesmit tūkstošus vīru no dažādām tautām, pavēlēja izdeldēt visu jūdu cilti. Viņš lika līdzi doties arī karavadonim Gorgijam, kam kara lietās bija pieredze.


text:
Nikanors bija nolēmis, ka divus tūkstošus talantu, ko ķēniņam kā nodevu vajadzēja maksāt romiešiem, viņš sagādās, pārdodot jūdu gūstekņus.


text:
Tādēļ viņš sūtīja ziņu uz piejūras pilsētām, aicinādams pirkt jūdu gūstekņus, solīdams deviņdesmit gūstekņus par vienu talantu. Viņš neko nejauta par visa Valdītāja viņam gatavoto sodu.


text:
Citi pārdeva visu, kas viņiem vēl bija atlicis, un lūdza, lai Dievs viņus pasargā no bezdievja Nikanora, kas viņus jau bija pārdevis, pirms cīņa bija notikusi –


text:
ja ne viņu pašu dēļ, tad vismaz tās derības dēļ, kas slēgta ar viņu tēviem, un sava svētā un diženā vārda dēļ, kādā viņi tiek dēvēti.


text:
Tad Makabejs sapulcināja visus, kas ap viņu bija, skaitā aptuveni sešus tūkstošus vīru, un mudināja nenobīties no ienaidniekiem un neatkāpties milzīgā cittautiešu pulka priekšā, kas netaisnīgi bija viņiem uzbrukuši,


text:
bet cīnīties drosmīgi, acu priekšā paturot gan zaimošanu, ko cittautieši atļāvušies pret svēto vietu, gan apsmietās pilsētas postīšanu, gan no tēviem mantotās dzīves kārtības iznīcināšanu.


text:
Viņš teica: “Ienaidnieki paļaujas uz ieročiem un savu drosmi, bet mēs paļaujamies uz visvareno Dievu, kas ar vienu mājienu spēj satriekt gan tos, kas nāk pret mums, gan visu pasauli.”


text:
Viņš pastāstīja viņiem par palīdzību, kādu piedzīvojuši viņu senči, par to, kā Sennahērimā gāja bojā simt astoņdesmit pieci tūkstoši vīru,


text:
un arī par to, kā Bābelē, būdami tikai astoņi tūkstoši vīru un vēl četri tūkstoši maķedoniešu, tie cīnījušies pret galatiešiem, un, kad maķedonieši apjukuši, viņi vieni paši stājušies pretī simt divdesmit tūkstošiem vīru un visus pieveikuši, tādēļ ka palīdzība viņiem nākusi no debesīm, un viņi ieguvuši lielu laupījumu.


text:
To stāstīdams, viņš iedvesa tiem drosmi un gatavību mirt par bauslību un tēvzemi. Tad viņš sadalīja karaspēku četrās daļās.


text:
Saviem brāļiem – Simonam, Jāzepam un Jonātam – viņš uzdeva katram vadīt vienu pulku, katra pakļautībā dodot tūkstoš piecsimt vīru,


text:
un arī Elāzāram. Pēc lasījuma no svētās grāmatas viņš deva kaujas signālu, iedrošinot ar Dieva palīdzību, un pats pirmā pulka priekšgalā metās pret Nikanoru.


text:
Tā kā Visuvarenais bija viņu sabiedrotais, viņi nogalināja vairāk nekā deviņus tūkstošus ienaidnieku, bet ievainoja un sakropļoja lielāko daļu Nikanora karavīru un visus piespieda bēgt.


text:
Viņi arī atņēma naudu tiem, kas bija atnākuši viņus pirkt. Tos viņi vajāja labu gabalu, līdz beidzot viņiem pietrūka laika,


text:
Uzlasījuši ienaidnieku ieročus un novilkuši kritušajiem bruņas, viņi svētīja sabatu, bezgala pateikdamies Kungam un to slavinādami, jo viņš tos tajā dienā bija izglābis, parādot, ka no jauna ir iežēlojies par viņiem.


text:
Pēc sabata viņi daļu laupījuma izdalīja sakropļotajiem, atraitnēm un bāreņiem, pārējo sadalīja savā starpā un saviem bērniem.


text:
Kad tas bija izdarīts, viņi sarīkoja kopīgu lūgšanu. Viņi lūdza, lai žēlīgais Kungs beidzot izlīgst ar saviem kalpiem.


text:
Tāpat arī, cīnīdamies pret Timoteja un Bakhida karapulkiem, viņi nogalināja vairāk nekā divdesmit tūkstošus viņu vīru un veiksmīgi pārvarēja augstos nocietinājumus. Lielo kara laupījumu viņi sadalīja vienādās daļās sev, sakropļotajiem, bāreņiem un atraitnēm un arī vecajiem.


text:
Uzlasījuši pretinieku ieročus, viņi tos noglabāja piemērotās vietās, bet pārējo laupījumu aizveda uz Jeruzālemi.


text:
Timoteja karaspēka vadoni viņi nogalināja, jo viņš bija bezgodīgs vīrs un bija sagādājis jūdiem daudz ciešanu.


text:
Svinot uzvaras svētkus tēvzemē, viņi sadedzināja Kallistenu un vēl citus, kas bija sabēguši vienā mājā – tie reiz bija dedzinājuši svētos vārtus un tagad par savu bezdievību saņēma pelnīto algu.


text:
ar Dieva palīdzību dabūja piedzīvot pazemojumu no tiem, kurus viņš turēja par galīgu niecību. Novilcis savas goda drēbes, viņš viens pats kā izbēdzis vergs bēga prom cauri visai zemei, līdz nonāca Antiohijā, pagalam apbēdināts par sava karaspēka bojāeju.


text:
Viņš, kas bija solījis romiešiem samaksāt nodevas, iegūstot naudu par sagūstītajiem jūdiem, bija spiests atklāti atzīt, ka Dievs ir jūdu aizstāvis un tādēļ viņi ir neievainojami, jo paklausīgi seko viņa noteiktajiem baušļiem.


text:
Viņš bija iegājis pilsētā, ko sauc par Persepoli, un sāka aplaupīt tempļus un mēģināja iegūt pilsētu savā varā. Tad tauta ķērās pie ieročiem, lai aizstāvētos, un viņu patrieca. Tā sanāca, ka Antiohs, iedzīvotāju padzīts, bija spiests no turienes ar kaunu atgriezties atpakaļ.


text:
Aizdedzies dusmās, viņš gribēja izgāzt pār jūdiem ļaunumu, ko bija izbaudījis no saviem patriecējiem. Tādēļ viņš pavēlēja važonim braukt uz priekšu bez mitas, lai ātrāk nonāktu galā, bet debesu sods jau bija viņam uz pēdām. Augstprātīgā pašpārliecībā viņš teica: “Kad nonākšu Jeruzālemē, es to padarīšu par jūdu kapsētu.”


text:
Bet visu redzošais Kungs, Israēla Dievs, raidīja pret viņu neredzamu un neizārstējamu triecienu. Tiklīdz viņš bija pateicis šos vārdus, viņu sagrāba nevaldāmas sāpes vēderā un nežēlīgas mokas iekšās.


text:
Bet viņš nekādi neatkāpās no savas lepnības un vēl vairāk iesvilās augstprātībā, izverdot dusmu liesmas pret jūdiem un pavēlot pasteidzināt braucienu. Tad sagadījās tā, ka viņš izkrita no ratiem, kas traucās ar joni, un smagā kritienā savainoja visus locekļus.


text:
Tas, kurš vēl nesen savā pārcilvēciskā lielībā iedomājās, ka var pavēlēt jūras viļņiem un ka var svaru kausos ielikt augstus kalnus, tagad, pie zemes notriekts, spēja pārvietoties tikai nestuvēs, – tā visiem skaidri tika parādīts Dieva varenais spēks.


text:
Viņa miesā iemetās tārpi, un, viņam vēl dzīvam esot, miesas gabali atdalījās un nokrita, radot neciešamas sāpes un mokas. Viņš tā smirdēja, ka viss karaspēks juta riebumu pret šo puvuma smaku.


text:
To, kurš vēl pirms neilga laika iedomājās, ka var aizsniegt zvaigznes debesīs, neviens nespēja panest aiz riebuma pret neciešamo smaku.


text:
Tagad, kad Dieva pātaga viņu šaustīja, ik mirkli palielinot sāpes, viņš beidzot sāka atkāpties no savas pārmēra lepnības un nāca pie atzīšanas.


text:
Nespēdams vairs arī pats izturēt drausmīgo smaku, viņš atzina: “Ir taisnīgi pakļauties Dievam, un, mirstīgam esot, neklājas iedomāties sevi līdzīgu Dievam.”


text:
svētajai pilsētai, uz kuru viņš bija steidzies, lai nolīdzinātu to līdz ar zemi un padarītu par kapsētu, viņš pasludinās brīvību


text:
un jūdus, kurus bija uzskatījis par tādiem, kas nav apglabāšanas cienīgi, bet līdz ar zīdaiņiem izmetami plēsīgiem putniem, turēs līdzvērtīgus atēniešiem,


text:
un svēto templi, kuru pirms tam bija izlaupījis, izgreznos krāšņām dāvanām, un visus svētos traukus atdos atpakaļ, un visus izdevumus, kas nepieciešami upurēšanai, samaksās no saviem ienākumiem;


text:
turklāt viņš pats gribot tapt par jūdu un ikkatrā apdzīvotā vietā, kur viņam gadīsies nonākt, sludināt Dieva spēku.


text:
Bet sāpes nemitējās, jo Dieva taisnais sods bija nācis pār viņu. Zaudējis jebkādu cerību par sevi, viņš rakstīja jūdiem vēstuli, kas bija kā lūgšana, un tās saturs bija šāds:


text:
Ja jūs esat pie labas veselības, tāpat arī jūsu bērni, un ja jums klājas tā, kā jūs vēlētos, es, cerēdams uz debesīm,


text:
ar mīlestību atcerējos jūsu cieņu un labvēlību pret mani. Kad es devos prom no Persijas un man uzkrita smaga slimība, es uzskatīju, ka ir nepieciešams parūpēties par visu kopīgo drošību.


text:
tomēr, redzēdams, ka arī mans tēvs, kad viņš karoja tajās zemēs, kas atrodas augšpusē, norīkoja sev pēcteci,


text:
lai gadījumā, ja notiktu kas negaidīts vai ja tiktu izsludināta kāda liela nelaime, iedzīvotāji, zinādami, kuram turpmāk uzticēts vadīt valsts lietas, pārāk nesatrauktos,


text:
arī es, skaidri nomanīdams, ka arī kaimiņzemju ķēniņi uzmanīgi seko notikumiem līdzi un nogaida, kāds būs iznākums, esmu nozīmējis sev pēcteci, savu dēlu Antiohu, par ķēniņu. Bieži dodamies uz augšzemes pārvaldes apgabaliem, es lielākajai daļai no jums viņu jau esmu stādījis priekšā un uzticējis.


text:
Tādēļ es, atgādinādams savus labos darbus gan kopīgās lietas, gan katra labā, mudinu jūs un lūdzu saglabāt labvēlību, kāda jums ir tagad, arī turpmāk pret mani un manu dēlu.


text:
Esmu pārliecināts, ka viņš, sekodams manai vēlmei, izturēsies pret jums godīgi un izrādīs jums cilvēkmīlestību.”


text:
Tā šis slepkava un zaimotājs nožēlojami beidza savu dzīvi, ciezdams briesmīgas mokas, tāpat kā bija licis ciest citiem.


text:
Viņa mirstīgās atliekas pārveda mājās Filips, kas ar viņu kopā bija uzaudzis, bet, baidīdamies no Antioha dēla, viņš pārcēlās uz Ēģipti pie Ptolemaja Filomētora.


text:
un pēc tempļa šķīstīšanas uzcēla tur jaunu altāri. Sakarsējuši akmeņus, no tiem viņi ņēma uguni un pienesa upuri pēc divu gadu pārtraukuma. Viņi izgatavoja kvēpināmos traukus un gaismekļus un uzlika upurmaizes ziedojumu.


text:
To izdarījuši, viņi krita pie zemes un lūdza Kungu, lai nekad vairs viņiem tāds ļaunums nenotiktu. Ja viņi kādreiz arī sagrēkotos, lai Kungs viņus pamāca ar laipnību, bet lai nedod rokās zaimotājiem un mežonīgiem cittautiešiem.


text:
Tajā pašā dienā, kad sveštautieši bija templi apgānījuši, tas tika arī šķīstīts – viena un tā paša mēneša, tas ir, kislēva mēneša divdesmit piektajā dienā.


text:
Viņi līksmoja astoņas dienas tā, kā viņi svin Būdiņu svētkus, un pieminēja, kā vēl pirms neilga laika bija svinējuši šos svētkos kalnos un alās, kur tie kā zvēri bija mitinājušies.


text:
Viņu rokās bija zižļi un ziedoši zari, tie nesa arī palmas zarus un dziedāja slavas dziesmas viņam, kas bija pašķīris ceļu, lai tie varētu viņa svēto vietu šķīstīt.


text:
Tagad mēs pastāstīsim par to, kas notika Antioha Eipatora, tā nešķīsteņa dēla, laikā, galvenokārt pievēršoties karu radītajam postam.


text:
Kad Antiohs Eipators pārņēma ķēniņa varu, viņš nozīmēja par valsts lietu pārvaldnieku kādu Līsiju, kas bija Lejassīrijas un Foinīkijas militārais virspavēlnieks,


text:
jo Ptolemajs, ar pievārdu Makrons, uzskatīdams par labāku pret jūdiem izturēties taisnīgi, tādēļ ka daudz netaisnības pret viņiem jau bija nodarīts, centās ar viņiem izlīgt miera ceļā.


text:
Par to viņam tuvi cilvēki nosūdzēja viņu Eipatoram. Visur viņš dzirdēja par sevi: nodevējs, jo viņš bija pametis Kipru, ko viņam bija uzticējis Filomētors, un pārgājis pie Antioha Epifana. Zaudējis varu, kāda tam pēc dižciltības pienācās, viņš iedzēra indi un tā beidza savu dzīvi.


text:
Bet Gorgijs, kas kļuva par tā apgabala militāro karavadoni, pastāvīgi uzturēja algotņu karaspēku un izmantoja katru izdevību, lai karotu ar jūdiem.


text:
Kopā ar viņu arī idūmejieši, kuriem bija ļoti izdevīgi nocietinājumi, turēja jūdus pastāvīgā trauksmē un, pieņemot pie sevis pārbēdzējus no Jeruzālemes, centās izraisīt karu.


text:
Bet tie, kas bija kopā ar Makabeju, piesaukuši Dievu, lūdza būt viņiem par sabiedroto un metās pret idūmejiešu nocietinājumiem.


text:
Spēcīgā uzbrukumā viņi tos ieņēma, visus, kas cīnījās uz mūriem, atsita un nokāva katru, kas gadījās ceļā. Pavisam viņi nogalināja ne mazāk kā divdesmit tūkstošus.


text:
Bet ne mazāk kā deviņi tūkstoši aizbēga uz diviem ļoti stipri nocietinātiem torņiem, kas bija labi nodrošināti pret aplenkumu.


text:
Makabejs aplenkšanu uzticēja Simonam, Jāzepam un Zakhajam kopā ar krietnu skaitu vīru, bet pats devās uz vietām, kur viņa klātbūtne bija nepieciešamāka.


text:
Vīri, kas bija ar Simonu, būdami naudaskāri, ļāvās uzpirkties un, saņēmuši septiņdesmit tūkstošus drahmu no tiem, kas bija ieslodzīti torņos, atļāva dažiem nemanāmi aizbēgt.


text:
Kad Makabejs to uzzināja, viņš ataicināja šos tautas vadoņus un apsūdzēja par to, ka tie par naudu pārdevuši savus brāļus un atbrīvojuši viņu ienaidniekus.


text:
Ar ieročiem rokās viņš visur atbrīvoja sev ceļu un šajos divos nocietinājumos nogalināja vairāk nekā divdesmit tūkstošus.


text:
Timotejs, ko jūdi agrāk bija uzvarējuši, sapulcējis milzīgu algotņu karaspēku un savācis Āzijā daudzus jātniekus, ieradās Jūdejā, lai to ar karaspēku ieņemtu.


text:
Kad viņš tuvojās, Makabeja vīri vērsās ar lūgšanām pie Dieva; apkaisījuši galvu ar zemi un apjozuši gurnus ar maisiem,


text:
viņi nokrita altāra priekšā zemē un lūdza, lai Dievs ir žēlīgs viņiem un lai ir naidīgs viņu ienaidniekiem un pretinieks viņu pretiniekiem.


text:
Pēc lūgšanas viņi paņēma ieročus un aizgāja labu gabalu prom no pilsētas. Sastapušies ar ienaidniekiem, viņi apstājās.


text:
Līdz ar saules lēktu abas puses metās cīņā; vieniem par veiksmes un drosmīgas uzvaras ķīlu bija patvērums pie Kunga, otriem par cīņas vadoni kalpoja dusmas.


text:
Kad sparīgā kauja jau bija sākusies, pretiniekiem no debesīm parādījās pieci spoži jātnieki, kuru zirgiem bija zelta pavadas; viņi nostājās jūdu priekšgalā


text:
un, no visām pusēm apstājušies apkārt Makabejam un pieseguši to ar saviem ieročiem, pasargāja no ievainojumiem, bet pret ienaidniekiem raidīja bultas un zibeņus. Spožums pretiniekus apžilbināja, tā ka sajukumā un lielās izbailēs tie cits citu nogalināja.


text:
Pats Timotejs aizbēga uz cietoksni, ko sauc Gezera. Tas bija ļoti stiprs nocietinājums, un tā priekšgalā bija Hairejs.


text:
Tie, kas atradās iekšā, paļaudamies uz nocietinātās vietas drošību, bez mēra zaimoja un teica bezdievīgus vārdus.


text:
Kad pienāca piektā diena, pieci Makabeja vīri, iesvilušies dusmās par šādu zaimošanu, drosmīgi devās uzbrukumā nocietinājuma mūrim un zvērīgās dusmās nokāva katru, kas gadījās.


text:
Tāpat arī pārējie, izmantojot vispārēju sajukumu, uzkāpa uz mūriem un nokļuva pie tiem, kas bija iekšā. Aizdedzinājuši torņus, viņi sakūra ugunskurus un zaimotājus dzīvus sadedzināja.


text:
To paveikuši, viņi ar slavas dziesmām un pateicības vārdiem slavēja Kungu, kas tik ļoti bija palīdzējis Israēlam un devis viņiem uzvaru.


text:
Pēc neilga laika Līsijs, ķēniņa aizbildnis un radinieks, un valsts lietu pārzinis, smagi pārdzīvodams notikušo,


text:
sapulcināja astoņdesmit tūkstošus vīru un visus jātniekus un devās pret jūdiem ar nodomu viņu pilsētā izmitināt grieķus,


text:
no tempļa ievākt naudu, tāpat kā no citu tautu svētvietām, un priestera amatu padarīt par ik gadu pērkamu amatu.


text:
Bet viņš nebija ņēmis vērā Dieva spēku, savā prātā paļaudamies uz desmit tūkstošiem kājnieku un tūkstošiem jātnieku, un uz saviem astoņdesmit ziloņiem.


text:
Viņš ieradās Jūdejā un, nonācis pavisam tuvu Bēt-Cūrai, kas ir nocietināta vieta piecu stadiju attālumā no Jeruzālemes, to ciešā lokā aplenca.


text:
Kad tie, kas bija ar Makabeju, uzzināja, ka viņš ir aplencis šo nocietināto vietu, viņi kopā ar ļaužu pūļiem, vaimanādami un asaras liedami, lūdza Kungu sūtīt viņiem labo eņģeli, kas nestu glābiņu Israēlam.


text:
Makabejs pirmais paņēma ieročus un mudināja arī citus doties briesmās līdz ar viņu un palīdzēt brāļiem. Tūlīt pat viņi visi dedzīgi traucās cīņā.


text:
Kad viņi jau bija pie pašas Jeruzālemes, viņiem kā vadonis parādījās jātnieks baltās drēbēs un vizošās zelta bruņās.


text:
Visi kopā viņi pateicās žēlīgajam Dievam un sajutās stipri savā dvēselē, būdami gatavi saplosīt ne tikai cilvēkus, bet arī vismežonīgākos zvērus un pat sagraut dzelzs mūrus.


text:
Tā viņi virzījās uz priekšu, no debesīm sūtītā sabiedrotā vadīti, jo Dievs par viņiem bija apžēlojies.


text:
Kā lauvas viņi metās virsū ienaidniekiem un nogāza vienpadsmit tūkstošus kājnieku un tūkstoš seši simti jātnieku, bet visus pārējos piespieda bēgt.


text:
Nebūdams gluži nesaprātīgs, viņš pie sevis pārdomāja savu neveiksmi un apjēdza, ka jūdi ir neuzvarami, jo varenais Dievs ir viņu sabiedrotais.


text:
Tādēļ viņš sūtīja tiem ziņu, apgalvodams, ka grib visu izšķirt taisnīgi un ka panāks, ka ķēniņš kļūs viņu draugs.


text:
Makabejs, rūpēdamies par to, kas derīgs, piekrita visam, ko Līsijs piedāvāja, jo ķēniņš bija piekāpies visām Makabeja prasībām par jūdiem, kuras viņš vēstulē Līsijam bija darījis zināmas.


text:
Jūsu atsūtītie Joanns un Abesaloms iedeva mums parakstītu atbildes vēstuli un aizbildināja par to, kas tajā bija rakstīts.


text:
Visu, ko vajadzēja darīt zināmu ķēniņam, es viņam paziņoju, un, cik vien bija iespējams, viņš piekāpās.


text:
Ja jūs saglabāsiet labvēlīgu attieksmi pret valsts pārvaldi, es arī turpmāk centīšos panākt, lai jums klātos labi.


text:
Kopš tā laika, kad mūsu tēvs ir pārcēlies pie dieviem, mēs gribam, lai mūsu pavalstnieki dzīvotu mierīgi un rūpētos par savām pašu lietām.


text:
Kad mēs dzirdējām, ka jūdi nepiekrīt pārmaiņām uz visa grieķiskā ieviešanu, ko mans tēvs centās panākt, bet priekšroku dod paši savam dzīves veidam un lūdz ļaut viņiem dzīvot pēc viņu pašu bauslības,


text:
mēs, gribēdami, lai arī šī tauta ir pasargāta no nemieriem, nolemjam, ka viņu templis ir jāatjauno un jāļauj viņiem dzīvot pēc tēvutēvu paradumiem.


text:
Tu labi darīsi, ja sūtīsi pie viņiem sūtņus un izlīgsi, lai viņiem, zinot mūsu nodomus, būtu labs prāts un lai viņi priecīgi varētu nodoties savām pašu lietām.”


text:
lai viņi varētu lietot savu barību un vadīties pēc savas bauslības, kā viņi to ir darījuši agrāk, un lai neviens no viņiem nekādi neciestu iepriekšējo pārpratumu dēļ.


text:
Arī romieši nosūtīja viņiem vēstuli, tā bija šāda: “Kvints Memmijs un Tits Manlijs, romiešu vecajie, jūdu tautai vēl prieku.


text:
Bet, apspriedušies par tiem jautājumiem, kurus viņš uzskatīja par vajadzīgu darīt zināmus ķēniņam, nekavējoties sūtiet pie mums kādu ar ziņu, lai mēs varētu visu izdarīt tā, kā jums ir labāk, jo mēs dodamies uz Antiohiju.


text:
Tomēr daži vietējie karavadoņi – Timotejs un Apollonijs, Gennaja dēls, arī Hieronīms un Dēmofonts un vēl arī Kipras pārvaldnieks Nikanors – neļāva viņiem mierīgi dzīvot un pastāvēt.


text:
Bet jafieši izdarīja vēl kādu bezdievīgu ļaundarību – viņi uzaicināja tur dzīvojošos jūdus ar sievām un bērniem iekāpt laivās, kuras viņi iepriekš bija sagatavojuši, it kā nekādu ļaunumu tiem negatavodami.


text:
Kad jūdi, gribēdami saglabāt mieru, bez jebkādām aizdomām piekrita, jo paši pēc pilsētas kopīga lēmuma aizveda viņus prom no krasta un noslīcināja – ne mazāk kā divsimt cilvēku.


text:
un, piesaucis taisnīgo soģi Dievu, devās pret nešķīstajiem slepkavām, kas bija nobendējuši viņa brāļus. Naktī viņš aizdedzināja ostu, nosvilināja laivas un visus, kas tur bija sabēguši, nodūra.


text:
Tā kā šī vieta bija no visām pusēm ieskauta, viņš atkāpās ar nodomu vēl kādreiz atgriezties, lai izdeldētu visus jafiešu pilsoņus.


text:
viņš naktī uzbruka un aizdedzināja ostu ar visiem kuģiem, tā ka liesmas atblāzma sniedzās līdz Jeruzālemei, kas atradās divsimt četrdesmit stadiju attālumā.


text:
Kad viņi, dodamies pret Timoteju, bija no tās vietas atvirzījušies deviņas stadijas, viņiem uzbruka arābi, skaitā ne mazāk kā pieci tūkstoši un vēl piecsimt jātnieku.


text:
Cīņa bija asa. Kad, Dievam palīdzot, Jūda ar savējiem guva uzvaru, sakautie nomadi lūdza noslēgt ar viņiem mieru un apsolīja dot ganāmpulkus un arī citādi būt noderīgi.


text:
Jūda, saprazdams, ka viņi patiesi daudzās lietās var būt noderīgi, piekrita slēgt mieru. Pēc miera noslēgšanas jūdi devās uz savām teltīm.


text:
Vēl Jūda uzbruka kādai pilsētai, kurai bija stipri tilti un apkārt uzcelti aizsargmūri, tajā dzīvoja daudz ļaužu no dažādām tautām, tās vārds bija Kaspina.


text:
Tie, kas atradās pilsētā, paļāvās uz aizsargmūru stiprumu un pārtikas rezervēm, tāpēc izturējās izaicinoši pret Jūdas vīriem, lamāja tos un zaimoja, runādami, kā neklājas.


text:
Bet Jūda un viņa vīri, aicinājuši palīgā vareno pasaules Valdnieku, kurš bez mūrus graujošām mašīnām un viltīgi izgudrotām ierīcēm Jozuas laikā sagrāva Jēriku, kā zvēri metās pret mūri.


text:
Pēc Dieva gribas viņi pilsētu ieņēma un nogalināja neizsakāmi daudzus, likās pat, ka tuvējais ezers divu stadiju platumā ir pilns ar tajā saplūdušajām asinīm.


text:
Kad viņi bija attālinājušies no tās vietas septiņsimt piecdesmit stadijas, tie nonāca Harakā pie jūdiem, kurus sauc par tūbianiešiem.


text:
Timoteju šajā vietā viņi neatrada, jo viņš, neko neizdarījis, bija to pametis, bet vienā vietā bija atstājis spēcīgu sardzes posteni.


text:
Divi Makabeja karavadoņi – Dositejs un Sosipatrs – devās turp un nogalināja vairāk nekā desmit tūkstošus vīru, kurus Timotejs bija atstājis nocietinātajā vietā.


text:
Tad Makabejs sadalīja savu karaspēku pulkos un, šos divus iecēlis pulku priekšgalā, devās ar simt divdesmit tūkstošiem kājnieku un divtūkstoš piecsimt jātniekiem pret Timoteju.


text:
Uzzinājis par Jūdas tuvošanos, Timotejs aizsūtīja sievietes un bērnus un arī visu mantību uz pilsētu, ko sauc Karniona. Apkārtnes šaurības dēļ šī nocietinātā vieta bija grūti pieejama un neērta aplenkšanai.


text:
Kad ienaidnieki ieraudzīja Jūdas pirmo pulku, viņus pārņēma šausmas un izbailes visa redzētā priekšā un viņi metās bēgt kur kurais; lielākoties viņi paši cits citu ievainoja un sadūra ar asajiem zobeniem.


text:
Pats Timotejs nonāca Dositeja un Sosipatra vīru rokās. Viņš lūdza saudzēt viņa dzīvību, likdams lietā viltību, jo daudziem jūdiem vecāki, citiem – brāļi bija pie viņa un varot taču gadīties, ka viņi piedzīvo necienīgu izturēšanos pret sevi.


text:
Ar daudziem zvērestiem viņš pārliecināja, ka savu solījumu pildīs – atdos tos atpakaļ sveikus un neskartus. Tad jūdi, lai glābtu savus brāļus, palaida viņu vaļā.


text:
Pēc tam Jūda devās pret Karnionu un Atergateionu un nogalināja aptuveni divdesmit piecus tūkstošus cilvēku.


text:
Pēc šīs uzvaras un ienaidnieku iznīcināšanas viņš devās karagājienā pret nocietināto pilsētu Efronu. Tur mitinājās daudz dažādu cilšu, tur bija apmeties arī Līsijs; spēcīgi jaunieši, nostājušies mūra priekšā, drosmīgi atvairīja uzbrukumus; pilsētā bija lielas ieroču un bultu rezerves.


text:
Bet viņi, piesaukuši palīgā vareno Valdnieku, kas ar savu spēku izdeldē ienaidnieku cīņas sparu, ieņēma pilsētu un, pārņēmuši to savā varā, no visiem, kas bija pilsētā, nogalināja divdesmit piecus tūkstošus iedzīvotāju.


text:
Aizgājuši no turienes, viņi devās pret skitu pilsētu, kas no Jeruzālemes bija seši simti stadiju attālumā.


text:
Bet jūdi, kas tur bija apmetušies, apliecināja, ka skiti pret viņiem izturas labvēlīgi un lielajās posta dienās bijuši pretimnākoši.


text:
Pateikušies skitiem un pamudinājuši viņus arī turpmāk saglabāt labvēlīgu attieksmi pret jūdu cilti, viņi atgriezās Jeruzālemē, jo tuvojās Būdiņu svētki.


text:
Jātnieks Dositejs, kas bija Bakinora vadītajā pulkā, ļoti spēcīgs vīrs, aizturēja Gorgiju un, saņēmis to aiz apmetņa, veda, stingri turēdams, jo viņš gribēja šo nolādēto vīru saņemt gūstā dzīvu. Tad kāds trāķiešu jātnieks metās viņam virsū un nocirta roku pie pleca, bet Gorgijs aizbēga uz Marisu.


text:
Bet tie, kas cīnījās kopā ar Esdrinu, ilgstošā cīņā sāka pagurt. Tad Jūda, piesaukdams Kungu, lūdza būt viņiem par sabiedroto un kara priekšvadoni.


text:
Savā tēvu valodā skaļi saukdams un skandēdams slavas dziesmas, viņš negaidīti izrāvās strauji uz priekšu un metās pret tiem, kas bija kopā ar Gorgiju, un piespieda viņus bēgt.


text:
Tad ar visu karaspēku viņš devās uz Odollamas pilsētu. Tā kā bija pienākusi septītā diena, viņi pēc paražas tur šķīstījās un svinēja sabatu.


text:
Nākamajā dienā Jūdas karavīri gāja uzlasīt kritušos un apglabāt tēvu kapos pie viņu tuviniekiem – kā tas viņiem bija parasts.


text:
Pie katra kritušā zem hitona viņi atrada Jamnijas elku dieviem veltītas svētlietas, ko jūdiem aizliedz likums. Visiem tūlīt kļuva skaidrs, ka šī iemesla dēļ viņi bija krituši.


text:
Tad viņi pievērsās lūgšanām un lūdza, lai visa apgrēcība tiktu dzēsta. Bet krietnais Jūda aicināja ļaudis sargāties, lai nekristu grēkā, kad viņi paši savām acīm redzējuši, kas bija noticis kritušo grēka dēļ.


text:
Savācis no vīriem divus tūkstošus sudraba drahmu, viņš tās nosūtīja uz Jeruzālemi, lai par grēku tiktu pienests upuris; tā darīdams, viņš rīkojās cēli, tādēļ ka domāja par augšāmcelšanos.


text:
Jo, ja viņam nebūtu bijusi cerība uz kritušo augšāmcelšanos, tad lieki un bezjēdzīgi būtu bijis lūgties par kritušajiem.


text:
Tātad viņš ņēma vērā, ka tos, kas dievbijīgi aizmieg mūža miegā, sagaida skaists iepriecinājums – tā bija svēta un dievbijīga doma. Tādēļ viņš gādāja apžēlošanas upuri par kritušajiem – lai viņi tiek vaļā no grēka.


text:
un līdz ar viņu ir Līsijs, aizbildnis un valsts lietu pārzinis. Katram bija grieķu karaspēks, kopā simt desmit tūkstoši kājnieku, pieci tūkstoši trīs simti jātnieku, divdesmit divi ziloņi un trīs simti kararatu ar asmeņiem.


text:
Viņiem piebiedrojās arī Menelājs, kas ļoti skubināja Antiohu, bet darīja to izlikdamies – nevis lai pasargātu savu tēvzemi, bet lai tiktu pie varas.


text:
Taču visu valdnieku Valdnieks sacēla Antiohā naidu pret šo noziedznieku, un, kad Līsijs uzrādīja Menelāju kā visu ļaunumu vaininieku, Antiohs lika viņu aizvest uz Beroianu un nogalināt pēc turienes paražas.


text:
Tajā vietā ir piecdesmit olektis augsts tornis, pilns ar pelniem. Iekšpusē bija ierīce, kas griežoties nolaidās pelnos.


text:
Tornī iegrūda visus, kas bija svētuma zaimotāji vai arī darījuši kādas citas pārmēra ļaundarības, lai viņi tur dabūtu galu.


text:
un tas bija visnotaļ taisnīgi, jo viņš bija veicis daudzus grēka darbus pret altāri, kura uguns un pelni ir svēti; tādēļ viņš savu nāvi dabūja pelnos.


text:
Bet ķēniņš pa to laiku, mežonīgu ieceru pārņemts, virzījās uz priekšu, lai jūdiem nestu vēl lielāku postu nekā viņa tēvs.


text:
Kad to uzzināja Jūda, viņš pavēlēja ļaudīm dienu un nakti piesaukt Kungu un lūgt, lai viņš tiem, kam draud bauslības, tēvzemes un svētā tempļa zaudēšana, palīdz, tāpat kā citkārt to ir darījis,


text:
Kad viņi visi kopā trīs dienas nepārtraukti tā bija darījuši – raudot, gavējot un krītot ceļos, lūguši Kungu būt žēlīgam –, Jūda uzmundrināja viņus un pavēlēja būt gatavībā.


text:
Tad, palicis viens ar vecajiem un apspriedies, viņš nolēma doties ar saviem ļaudīm pretim un izšķirt lietu ar Dieva palīdzību, pirms vēl ķēniņš ar karaspēku ienāk Jūdejā un ieņem pilsētu.


text:
Uzticējis aizbildnību par sevi pasaules Radītājam un uzmundrinājis savus ļaudis cīnīties drosmīgi līdz nāvei par baušļiem, par templi, par pilsētu, tēvzemi un valsti, viņš apmetās ar karaspēku pie Modeīnas.


text:
Devis saviem vīriem norunāto signālu: “Dieva uzvara!” – viņš kopā ar atlasītiem drosmīgiem jaunekļiem naktī uzbruka ķēniņa teltij un karaspēka nometnē nogalināja divus tūkstošus vīru un arī lielāko ziloni ar visiem ļaudīm, kas uz tā bija izvietojušies.


text:
Bet ķēniņš, kad bija izbaudījis, ko nozīmē jūdu drošsirdība, mēģināja ar viltus paņēmieniem iekarot šīs vietas.


text:
Viņš virzīja karaspēku pret Bēt-Cūru – jūdu nocietinātu priekšposteni, bet tika atsists, cieta neveiksmi un zaudējumus.


text:
Šo noslēpumu ienaidniekiem atklāja kāds Rodoks, kas bija no jūdu karaspēka. Viņu sameklēja, saņēma ciet un ieslodzīja.


text:
Tad ķēniņš otrreiz mēģināja runāt ar bētcūriešiem. Viņi saderēja mieru, ķēniņš devās prom un uzbruka Jūdas karavīriem, bet tika sakauts.


text:
Uzzinājis, ka Filips, kas Antiohijā bija atstāts par valsts lietu pārzini, ir atkāpies no viņa, viņš apjuka: viņš vērsās pie jūdiem, pazemojās un zvērēja pildīt visu, kas taisnīgs, samierinājās ar viņiem, pienesa upuri, pagodināja templi un apliecināja laipnu draudzību pilsētai.


text:
Viņš pieņēma Makabeju un nozīmēja viņu par militāro karavadoni teritorijā no Ptolemaīdas līdz Gerrēnām.


text:
Kad ķēniņš ieradās Ptolemaīdā, ptolemajieši izrādīja neapmierinātību par šo vienošanos, viņi dusmojās par vienošanās nosacījumiem un gribēja tos atcelt.


text:
Tad runātāja tribīnē kāpa Līsijs un aizstāvējās, cik vien spēja; viņš pārliecināja, nomierināja un noskaņoja viņus labvēlīgi, tad devās uz Antiohiju. Tā notika ķēniņa uzbrukums un viņa atgriešanās atpakaļ.


text:
Pēc trim gadiem tie, kas bija kopā ar Jūdu, uzzināja, ka Dēmētrijs, Seleika dēls, ieradies Tripoles ostā ar lielu karaspēku un daudz kuģiem,


text:
Kāds Alkins, kas agrāk bija virspriesteris, bet juku laikos tīšuprāt pakļāva sevi nešķīstībai, sapratis, ka viņam nekādi nav iespējams glābiņš un liegta piedalīšanās svētajā upurēšanā,


text:
151. gadā devās pie ķēniņa Dēmētrija, lai tam pasniegtu zelta vainagu, palmas zaru un turklāt vēl olīvas zarus, kas tika uzskatīti par templim piederīgiem. Tajā dienā viņš neko nesāka.


text:
Nogaidījis savai neprātībai izdevīgu brīdi, kad ķēniņš viņu uzaicināja uz sinedriju un iztaujāja par jūdu noskaņojumu un nodomiem, viņš sacīja:


text:
“Tie jūdi, kurus sauc par hasīdiem un kurus vada Jūda Makabejs, veicina karus un dumpojas, neļaudami valstī nodibināt mieru un kārtību.


text:
Viņu dēļ man ir atņemts no tēvu tēviem mantotais goda amats – es runāju par virspriestera amatu, tādēļ esmu ieradies šeit,


text:
pirmkārt, patiesi norūpējies par labumu, kas pienākas ķēniņam, otrkārt, domādams par mūsu pašu pilsoņiem, jo minēto ļaužu nesaprātības dēļ mūsu tautai jādzīvo lielā trūkumā.


text:
To visu tagad zinādams, tu, ķēniņ, būdams savā labvēlībā visiem pretimnākošs, parūpējies par šo zemi un par mūsu nomākto tautu.


text:
Kad tas bija pateikts, ķēniņam tuvu stāvošie cilvēki, kas bija naidīgi noskaņoti pret Jūdu, vēl vairāk iekarsināja Dēmētriju.


text:
Viņš tūlīt lika ierasties Nikanoram, kura uzraudzībā bija ziloņi, un, nozīmējis viņu par karavadoni, sūtīja pret Jūdeju,


text:
pavēlēdams pašu Jūdu nogalināt, bet viņa līdzgaitniekus izklīdināt un Alkimu iecelt par lielā tempļa virspriesteri.


text:
Jūdejas cittautieši, bēgdami prom no Jūdas, bariem pievienojās Nikanoram, cerēdami, ka jūdu nelaimes un posts kļūs viņiem par veiksmi.


text:
Jūdi, padzirdējuši par Nikanora tuvošanos un cittautiešu pievienošanos viņam, kaisīja sev zemi uz galvas un vērsās ar lūgšanām pie viņa, kurš bija iedibinājis savu tautu līdz mūžības galam un vienmēr ar savu parādīšanos aizstāvēja to, kas bija viņa daļa.


text:
Simons, Jūdas brālis, jau metās virsū Nikanoram, bet pretinieku pēkšņais apjukums, ko izraisīja bailes, viņu apstādināja.


text:
Proti, Nikanors, dzirdēdams par Jūdas karavīru vīrišķību un drosmi cīņās par tēvzemi, par labāku uzskatīja izvairīties lietu izšķirt ar asinīm.


text:
Pēc ilgākas pārspriešanas, kad vadonis to paziņoja tautai, visi izteica vienprātīgu atzinumu un piekrita slēgt mieru.


text:
Viņi noteica dienu, kurā sanāktu vadoņi vieni paši. Katram bija sagādātas nestuves un nolikti sēdekļi.


text:
Jūda bija izvietojis piemērotās vietās bruņotus vīrus, kas bija gatavībā, ja no ienaidnieku puses pēkšņi notiktu kāda ļaundarība. Sarunās valdīja saskanība.


text:
Nikanors kādu laiku pavadīja Jeruzālemē. Neko nepiedienīgu viņš nedarīja un savus ļaudis, kas tur bariem bija sanākuši, viņš atlaida.


text:
Viņš mudināja Jūdu apprecēties un radīt bērnus. Jūda apprecējās, norimās un pievērsās mierīgai dzīvei.


text:
Bet Alkims, redzēdams viņu savstarpējo labvēlību vienam pret otru un uzzinājis par notikušo vienošanos, aizgāja pie Dēmētrija un teica, ka Nikanora ieceres ir pretējas valsts interesēm, jo viņš ir nozīmējis par savu pēcteci Jūdu, kurš taču ir naidīgi noskaņots pret ķēniņa valsti.


text:
Ķēniņš sadusmojās un, šī pagalam nekrietnā vīra apmelojumu iespaidā aizkaitināts, sūtīja Nikanoram rakstisku ziņu, kurā izteica gaužu neapmierinātību ar viņu vienošanos. Viņš pavēlēja Makabeju sagūstīt un visā drīzumā atgādāt uz Antiohiju.


text:
Kad šī ziņa nonāca pie Nikanora, viņš samulsa un jutās apbēdināts par to, ka panāktā vienošanās jāatceļ, lai gan nekāda netaisnība no Makabeja puses nebija izdarīta.


text:
Bet, tā kā pretoties ķēniņam nebija iespējams, viņš nogaidīja izdevīgu brīdi, lai ar viltību šo pavēli izpildītu.


text:
Makabejs pamanīja, ka Nikanors pret viņu sāk izturēties arvien nelaipnāk un satiekoties ir skarbāks nekā parasti. Apjautis, ka šāda nelaipnība nav uz labu, viņš savāca diezgan lielu daudzumu savu vīru un paslēpās no Nikanora.


text:
Kad Nikanors saprata, ka Makabejs viņu ir viltībā lieliski pārspējis, viņš ieradās dižajā un svētajā templī, kad priesteri tur veica upurēšanu, un pavēlēja izdot šo vīru.


text:
Tad Nikanors, izstiepis labo roku pret templi, zvērēja: “Ja jūs neizdosiet man Jūdu, sagūstītu važās, es nolīdzināšu līdz ar zemi šo Dieva svētvietu, sagraušu altāri un šajā vietā uzcelšu spožu Dionīsa templi.”


text:
To pateicis, viņš aizgāja. Priesteri pacēla rokas pret debesīm un piesauca to, kurš vienmēr ir iestājies par mūsu tautu.


text:
Viņi teica: “Kungs, lai gan tev nekā nevajag, tu tomēr vēlējies, lai templis ir tava mājvieta pie mums.


text:
Nikanoram tika ziņots par kādu Jeruzālemes vecajo, vārdā Raziss, kas bija draudzīgs pilsoņiem, un viņam bija laba slava; savas labvēlības dēļ viņš tika dēvēts par jūdu tēvu.


text:
Iepriekšējos juku laikos viņš stingri iestājās par jūdaismu un ar visu dedzību ziedoja miesu un dvēseli jūdaismam.


text:
Nikanors, gribēdams parādīt, cik lielu nepatiku viņš jūt pret jūdiem, nosūtīja vairāk nekā piecsimt karavīru, lai tie Razisu sagūstītu,


text:
Kad karavīru pūlis jau grasījās ieņemt torni un ar spēku centās ielauzties caur pagalma vārtiem un lika atnest uguni, lai vārtus aizdedzinātu, Raziss, no visām pusēm pakļauts sagūstīšanas briesmām, cirta sev ar zobenu,


text:
gribēdams labāk cildeni nomirt nekā nokļūt rokās noziedzniekiem un pieļaut, ka viņa gods tiek necienīgi pazemots.


text:
Bet cīņas steigā viņš nebija labi nomērķējis zobena cirtienu, un, kad pūlis jau bija caur vārtiem ielauzies, viņš drosmīgi uzskrēja uz mūra un vīrišķīgi metās lejup pūlī.


text:
Vēl elpodams un dusmās degdams, viņš piecēlās kājās, lai gan asinis plūda straumēm un ievainojumi bija smagi, un, izskrējis cauri pūlim, nostājās uz kādas kraujas klints.


text:
Jau pilnīgi zaudējis asinis, viņš izrāva sev iekšas un, saņēmis ar abām rokām, iesvieda tās pūlī; tad viņš piesauca dzīvības un gara Valdnieku un lūdza, lai tas viss viņam tiktu atkal atdots atpakaļ; tā viņš aizgāja no dzīves.


text:
Kad Nikanors uzzināja, ka Jūda kopā ar savējiem atrodas Samarijas zemē, viņš nolēma, ka atdusas dienā droši varēs viņiem uzbrukt.


text:
Tie jūdi, kas piespiedu kārtā sekoja viņam, teica: “Nenogalini viņus tik mežonīgi un barbariski, bet izrādi cieņu dienai, kuru par svētu izraudzījies tas, kurš visu redz.”


text:
Bet trīskārt noziedzīgais pajautāja: “Vai tad patiešām debesīs ir Valdnieks, kas noteicis, ka jāsvin sabata diena?”


text:
viņš savukārt teica: “Bet es esmu noteicējs uz zemes, es pavēlu ņemt ieročus un izpildīt ķēniņa rīkojumu.” Tomēr viņš nespēja sasniegt to, ko savā pārdrošībā gribēja.


text:
Nikanors lielīgā uzpūtībā bija nolēmis uzvarēt visus, kas bija kopā ar Jūdu, un uzlikt vienu kopīgu uzvaras zīmi.


text:
Viņš mudināja savējos nenobīties no cittautiešu uzbrukuma, bet paturēt prātā palīdzību, ko viņi jau iepriekš bija saņēmuši no debesīm, un arī tagad cerēt, ka uzvaru viņi gūs ar Visuvarenā palīdzību.


text:
Makabejs mierināja viņus, atsaucoties uz bauslību un praviešiem, un atgādināja cīņas, kuras viņi paši bija izcīnījuši. Tā viņš padarīja tos drošsirdīgākus.


text:
Uzmundrinājis tos garā, viņš norādīja arī, ka cittautieši atkāpušies no vienošanās un pārkāpuši zvērestus.


text:
Ikvienu viņš apbruņoja nevis ar vairogu un šķēpu, bet ar drošu paļāvību, ko dod uzmundrinājums ar krietniem vārdiem. Vēl viņš visus iepriecināja, izstāstīdams sapni, kas bija tik ticams, it kā nomodā piedzīvots.


text:
Bet viņa sapnis bija tāds: viņš redzēja bijušo virspriesteri Oniju, krietnu un godīgu vīru, godbijīgu attieksmē pret citiem, laipnu pēc sava rakstura un patīkamu pēc runas veida, kurš no bērnu dienām bija tiecies iemantot visus krietnos tikumus. Onija esot izstiepis rokas un lūdzis par visu jūdu tautu.


text:
Tad parādījies vīrs, kas bijis pavisam sirms un cienījama izskata; to apņēmis kāds apbrīnojami spožs diženums.


text:
Onija par viņu teicis: “Šis ir Dieva pravietis Jeremija, kas mīlestībā pret brāļiem ir daudz lūdzis par tautu un svēto pilsētu.”


text:
Brīnišķīgie Jūdas vārdi iedrošināja, to spēks mudināja uz drosmi un deva jaunekļiem vīrišķīgu garu. Viņi nolēma neapmesties nometnē, bet taisnā ceļā drosmīgi doties uzbrukumā un, vīrišķīgi cīnoties, izšķirt kauju, jo pilsēta, svētumi un templis bija briesmās.


text:
Mazāk viņi baidījās par sievām, bērniem, brāļiem un tuviniekiem, vislielākās bailes viņiem bija galvenokārt par svēto templi.


text:
Nopietns uztraukums bija pārņēmis arī tos, kas bija palikuši pilsētā, jo viņi bažījās par cīņu, kurai vajadzēja notikt kaujas laukā.


text:
Kad visi gaidīja, ka nupat notiks izšķirošā cīņa – ienaidnieki jau bija tuvu klāt un karaspēks izkārtojies kaujai, ziloņi nostādīti visizdevīgākajā vietā un jātnieki izvietoti abos flangos –,


text:
tad Makabejs, ieraudzījis pretinieku milzīgo pūli, kas nāca virsū, un viņu daudzveidīgos ieročus un mežonīgos zvērus, pacēla rokas pret debesīm un piesauca Kungu, kas spēj darīt brīnumus, jo viņš zināja, ka ne ar ieročiem tiek panākta uzvara, bet to piešķir Kungs pats pēc sava lēmuma tiem, kas to pelnījuši.


text:
Piesaukdams Kungu, viņš teica: “Tu, Kungs, sūtīji savu eņģeli jūdu ķēniņa Hizkijas laikā, un viņš no Sanherība karaspēka nogalināja simt astoņdesmit piecus tūkstošus.


text:
Ar tavas rokas spēku lai tiek satriekti tie, kas šeit ieradušies zaimot tavu svēto tautu.” Ar šiem vārdiem viņš beidza.


text:
Cīnīdamies ar rokām, bet sirdīs pielūgdami Dievu, viņi nokāva ne mazāk kā trīsdesmit piecus tūkstošus un priecājās, ka Dievs viņiem bija parādījies.


text:
Pabeiguši cīņu un priecīgi dodoties atpakaļ, viņi uzzināja, ka Nikanors ar visām savām bruņām kritis kaujā.


text:
Tad Jūda, kas ar miesu un dvēseli bija pirmais cīnītājs par saviem līdzpilsoņiem un visu mūžu saglabājis labvēlību pret saviem cilts brāļiem, lika Nikanoram nocirst galvu un roku līdz plecam un nogādāt Jeruzālemē.


text:
Kad viņš pats tur ieradās, viņš sasauca savus cilts brāļus, priesteriem lika nostāties altāra priekšā un paaicināja arī tos, kas atradās pilsētas nocietinājumā.


text:
Parādījis nešķīstā Nikanora galvu un roku, kuru viņš zaimojot bija izstiepis pret Visuvarenā svēto mājokli un dižojies,


text:
viņš pavēlēja šim bezdievim izgriezt mēli, sakapāt to gabalos un nomest plēsīgiem putniem, bet roku, ko bija vadījis neprāts, pakārt tempļa priekšā.


text:
Tad visi, pavērsuši skatienu pret debesīm, pateicībā slavēja Kungu: “Lai slavēts tas, kurš savu vietu nosargājis no apgānīšanas!”


text:
Nikanora galvu Jūda pakāra pie pilsētas nocietinājuma visiem redzamā vietā kā skaidru zīmi par Kunga palīdzību.


text:
Tad visi kopīgi pieņēma lēmumu nekad nepieļaut, ka šī diena netiek atzīmēta, un vienmēr atzīmēt kā svētkus trīspadsmito dienu divpadsmitajā mēnesī, ko sīriešu valodā sauc adārs. Tā ir diena pirms Mordohaja svētkiem.


text:
Tā beidzās notikumi, kas saistīti ar Nikanoru. Tā kā kopš tā laika pilsēta nonāca ebreju rokās, es savu stāstījumu šeit beigšu.


text:
Ja mana stāstījuma izkārtojums izdevies labs, tad tieši to es biju gribējis, bet, ja paviršs un viduvējs, tad ir iznācis tāds, kāds man ir bijis pa spēkam.


text:
Gluži tāpat kā nav patīkami dzert tikai vīnu un tad atkal tikai ūdeni, bet ar ūdeni sajaukts vīns ir salds un rada tīkamu baudu, tāpat arī stāstījuma izklāsts ir patīkams klausītāja ausīm, ja tajā ir samērīgs izkārtojums. Šeit lai ir stāsta beigas.


text:
Tas notika ķēniņa Nebūkadnecara valdīšanas divpadsmitajā gadā, kad viņš valdīja Asīrijā lielajā pilsētā Ninivē, un Arfaksada dienās, kad viņš valdīja pār mēdiešiem Ekbatanā.


text:
Viņš apjoza Ekbatanu ar akmens mūri no akmenī cirstiem bluķiem, katru trīs pēdu platumā un sešu pēdu garumā, un mūra augstums bija septiņdesmit pēdas un tā sienu biezums – piecdesmit pēdas.


text:
Mūra vārtos viņš uzcēla aizsargtorņus simts pēdu augstumā un sešdesmit pēdu platumā pie to pamatnes.


text:
Mūra vārtu augstums bija septiņdesmit pēdu un vārtu platums četrdesmit pēdu, tā ka pa tiem varēja iziet viņa smagais karaspēks un kājnieki kaujas ierindās.


text:
Tajā dienā ķēniņš Nebūkadnecars devās karagājienā pret ķēniņu Arfaksadu lielajā līdzenumā, kas ir pie Ragu kalniem.


text:
Pie viņa sapulcējās visi kalnienes iedzīvotāji un visi Eifrātas un Tigras un Hudaspas iedzīvotāji; elimajiešu ķēniņš Ariohs no līdzenuma un daudzas tautas pulcējās kaldiešu karapulkā.


text:
Asīriešu ķēniņš Nebūkadnecars nosūtīja vēstnešus pie visiem Persijas iedzīvotājiem un visiem rietumu iedzīvotājiem, Kilikijas un Damaskas, un Lībijas, un Antilībijas iedzīvotājiem, un visiem piekrastes iedzīvotājiem


text:
un visiem, kas dzīvo Samarijā un tās pilsētās un viņpus Jardānas, līdz Jeruzālemei un Batanai, un Heliem, un Kādēšai, un Ēģiptes upei, un Tafniem, un Raamsēsai, un visai Gošenes zemei,


text:
Bet visi šo zemju iedzīvotāji noniecināja Nebūkadnecara asīriešu ķēniņa pavēli un nepulcējās ar viņu karagājienam, jo tie nebaidījās no viņa – viņš taču bija to priekšā kā viens vīrs, vēstnesis, un tie ar negodu padzina viņa vēstnešus no sevis tukšā.


text:
Tad Nebūkadnecars iedegās dusmās uz visu zemi un zvērēja pie sava troņa un savas valsts, ka atriebs un ar savu zobenu izkaus visus Kilikijas, Damaskas un Sīrijas apgabala un Moāba zemes iedzīvotājus un amoniešus, un visu Jūdeju, un visus Ēģiptē, līdz nonāks pie divu jūru apgabala.


text:
Un septiņpadsmitajā gadā viņš sapulcēja savus karapulkus pret ķēniņu Arfaksadu; un viņš pieveica Arfaksadu karā un satrieca visus tā spēkus, visu viņa kavalēriju un visus viņa kararatus.


text:
Viņš sagrāba visas viņa pilsētas un nonāca līdz Ekbatanai, viņš ieņēma tās nocietinājumus un izlaupīja tās ielas, un pārvērta tās krāšņumu apkaunojumā.


text:
Un viņš ar savējiem atgriezās Ninivē – viņš pats un visi viņa sabiedrotie, lielum liels karavīru daudzums – un šeit atpūtās un dzīroja, viņš pats un viņa karaspēks, simt divdesmit dienas.


text:
Astoņpadsmitā gada pirmā mēneša divdesmit otrajā dienā asīriešu ķēniņa Nebūkadnecara namā tika nolemts atriebt, kā viņš bija zvērējis, visai zemei.


text:
Viņš sasauca kopā visus savus virsniekus un augstmaņus un atklāja viņiem savu slepeno nodomu un pats ar savu muti noteica zemei tās postu,


text:
Un notika, kad Nebūkadnecars beidza klāstīt savu nodomu, viņš pasauca asīriešu ķēniņu Holofernu, sava karaspēka virspavēlnieku, otro pēc viņa valstī, un tam sacīja:


text:
“Tā saka lielais ķēniņš, visas zemes valdnieks: redzi, tu iziesi no manas pilsētas un ņemsi sev līdzi stiprumā pārbaudītus vīrus, kājniekus simt divdesmit tūkstošus, un lielu daudzumu zirgu ar divpadsmit tūkstošiem jātnieku.


text:
un tu pavēlēsi viņiem sagatavot zemi un ūdeni, jo es iziešu pret viņiem dusmu pilns un nosegšu visu zemi ar savu karotāju kājām un atdošu viņus par laupījumu karaspēkam.


text:
Viņu kautie piepildīs visas aizas un upju gultnes, un upes pārplūdīs, jo būs pilnas ar viņu mirušajiem,


text:
Tu dosies man pa priekšu un sagrābsi visas viņu zemes, un, ja viņi tev padosies, saglabā viņus man – viņu tiesāšanas dienai.


text:
Bet tu ne nieka nepārkāpsi no tava valdnieka pavēlēm, bet pildīt izpildīsi, kā esmu tev pavēlējis, un nevilcināsies izdarīt līdz galam no tā neko.”


text:
Un Holoferns izgāja no sava valdnieka pils un sasauca visus Asīrijas karaspēka komandierus un karavadoņus, un virsniekus


text:
un izraudzīja izlases vīrus kaujas ierindām, kā viņa valdnieks bija pavēlējis: kopā simt divdesmit tūkstošus un jātnieku strēlniekus divpadsmit tūkstošus,


text:
Tāpat viņš sagādāja kamieļus un ēzeļus, un mūļus kravu nešanai un avis, kazas un vēršus bez skaita karaspēka uzturam,


text:
Tad viņš un viss viņa karaspēks izgāja karagājienā, lai ietu pa priekšu ķēniņam Nebūkadnecaram, un tie apsedza visu zemi uz rietumiem ar kararatiem, jātniekiem un viņa izlases kājniekiem,


text:
un tiem līdzi nāca liels sabiedroto pulks kā siseņi un kā zemes smiltis, jo tiem no lielā daudzuma nebija skaita.


text:
Viņi izgāja no Ninives un, nogājuši trīs dienu gājumu, nonāca līdz Bektiletas līdzenumam un uzcēla nometni kalnu tuvumā aiz Bektiletas pa kreisi augšpus Kilikijai.


text:
Tad viņš, ņēmis visu karaspēku – kājniekus un jātniekus, un kararatus –, no šejienes devās tālāk uz kalnieni


text:
un izkāva Fudu un Ludu, un izlaupīja visus rasiešus un ismaēliešus pa līdzenumu uz dienvidiem no heleaniešu zemes.


text:
Tad, pārgājis Eifrātas upi, izgāja cauri Mezopotāmijai un izpostīja visas augstienes pilsētas pie Abronas upes gultnes, līdz nonāca pie jūras


text:
un sagrāba Kilikijas kalnieni un izkāva visus, kas stājās viņiem pretī, un nonāca līdz Jafeta kalniem, kas uz dienvidiem, sasniedzot Arābiju.


text:
Viņš nokāpa Damaskas līdzenumā kviešu pļaujas laikā un nodedzināja visus viņu laukus, un izdeldēja sīklopu un liellopu ganāmpulkus, izlaupīja viņu pilsētas, to laukus pārvērta tuksnesī un jauniešus apkāva ar zobenu.


text:
Un lielas bailes un drebēšana uznāca visiem piekrastes iedzīvotājiem Sidonā un Tīrā un tāpat Sūras un Okinas iedzīvotājiem, un visiem Jemnānas iedzīvotājiem. Tāpat arī dzīvojošie Azotā un Aškelonā no viņa ļoti izbijās.


text:
“Mēs, lielā ķēniņa Nebūkadnecara bērni, metamies pie zemes tava vaiga priekšā, izmanto mūs, kā tev labpatīk.


text:
Redzi, mūsu ganāmpulki un visa mūsu zeme, un visi kviešu lauki, un sīklopi, un liellopi, un visi mūsu mājokļu laidari guļ tavā priekšā, lieto pēc savas patikšanas;


text:
un, redzi, arī mūsu pilsētas un iedzīvotāji tajās ir tavi kalpi, nāc un apejies ar tiem, kā tev šķiet labi esam.”


text:
Tad viņš ar savu karaspēku nokāpa piejūrā un ieņēma un nocietināja augstienes pilsētas, un ņēma no tām izlases vīrus savu sabiedroto karaspēkā,


text:
un ļaudis no visas apkārtnes uzņēma viņu ar vainagiem, dziedādami un dejodami, un skandinādami timpānus.


text:
Un Holoferns izpostīja visas viņu svētvietas un izcirta viņu svētbirzis, un viņam bija atļauts izdeldēt visus zemes dievus, lai visas tautas kalpotu tikai Nebūkadnecaram un visas tautības un ciltis piesauktu viņu kā dievu.


text:
un uzcēla tur nometni vidū starp Gebu un skitiešu pilsētu un uzkavējās šeit veselu mēnesi, lai savāktu savam karaspēkam uzkrājumus.


text:
Israēla dēliem, kas dzīvoja Jūdejā, nāca dzirdams viss, ko darīja asīriešu ķēniņa Nebūkadnecara virspavēlnieks Holoferns un kā iznīcināja visas svētvietas un visu nodeva iznīcībai,


text:
un viņus pārņēma liels satraukums šausmās no viņa un bailēs par Jeruzālemi un par Kunga Dieva templi.


text:
Jo pavisam nesen viņi bija atgriezušies no gūstniecības un nupat visa jūdu tauta bija pulcējusies un iesvētījusi visus savus traukus un altāri, un visu namu, kas bija apgānīts.


text:
Viņi nosūtīja uz visiem Samarijas, Konas, Bēt-Horonas, Belmainas, Jērikas apgabaliem, uz Hobu un Aisoru un uz Šālēmas ieleju,


text:
un nocietināja visas augsto kalnu virsotnes un apjoza sienas visiem ciemiem un noglabāja pārtikas krājumus, gatavojoties karam, jo nupat bija nopļauti viņu lauki.


text:
Augstais priesteris Joakims, kas tajās dienās bija Jeruzālemē, uzrakstīja Betulijas un Betomestaimas iedzīvotājiem, kas ir iepretim Esdrelonai līdzenuma priekšpusē Dotanas tuvumā,


text:
pavēlēdams apsargāt kalnienes pāreju, jo caur to ir ieeja Jūdejā; te bija izdevīgi apturēt ienaidnieku ienākšanu, jo pat diviem vīriem šeit bija par šauru iespraukties.


text:
Un israēlieši izdarīja, kā viņiem lika augstais priesteris Joakims un visas Israēla tautas vecajo sapulce,


text:
Viņi visi, viņu sievas un viņu bērni, viņu lopi un viņu piemājotāji, gan algādzis, gan viņu vergs, apvilka maisu saviem gurniem.


text:
Un ikviens Israēla vīrs un sieva un bērni – visi, kas dzīvoja Jeruzālemē, – krita pie zemes templī un bēra pelnus uz galvas, un savus gurnu maisus izklāja Kunga priekšā,


text:
un altāri pārklāja ar maisa drēbi, un vienā balsī izmisīgi sauca uz Israēla Dievu, lai izlaupīšanai netiktu atdoti viņu zīdaiņi un viņu sievas par laupījumu, un viņu mantotās pilsētas iznīcībai, un viņu svētumi apgānīšanai un citām tautām par apsmiešanu.


text:
Un Kungs dzirdēja viņu balsis un uzlūkoja viņu postu, jo daudzas dienas tauta gavēja visā Jūdejā un Jeruzālemē Kunga, Visuvaldītāja, svētumu priekšā.


text:
Augstais priesteris Joakims un visi priesteri, kas stāvēja Kunga priekšā, un Kunga kalpotāji, apjozuši savus gurnus maisiem, bez mitas dedzināja dedzināmo upuri un izteica svinīgus solījumus, un pienesa brīvprātīgās tautas dāvanas,


text:
un uz viņu kidarām bija pelni, un viņi kliedza uz Kungu, no visa spēka lūgdami, lai viņš ar labvēlību uzlūko visu Israēla namu.


text:
Asīrijas karaspēka virspavēlniekam Holofernam paziņoja, ka israēlieši gatavojas karam un ir noslēguši kalnu pārejas, visus augstos paugurus ir apjozuši nocietinājumiem un līdzenumos ir izlikuši lamatas.


text:
Viņu pārņēma lielas dusmas, un viņš sasauca visus moābiešu virsniekus un amoniešu karavadoņus, un visus piekrastes valdniekus


text:
un viņiem jautāja: “Paziņojiet man, kanaānieši, kas tā par tautu, kas apmetusies kalnienē un kas ir pilsētu iedzīvotāji, un cik liels ir viņu karaspēks, un kur viņu spēks un stiprums, un kurš ir viņu ķēniņš, kas vada viņu karaspēku,


text:
Un visu amoniešu vadonis Ahiors viņam sacīja: “Lai mans kungs uzklausa vārdu no sava kalpa mutes, un es tev paziņošu patiesību par šo tautu, kas apdzīvo šo kalnieni un dzīvo tev tuvumā, un no tava kalpa mutes nenāks nekādi meli.


text:
viņi nogriezās no senču ceļa un sāka pielūgt debesu Dievu – Dievu, ko viņi atzina, un kaldieši viņus padzina no savu dievu vaiga, un viņi aizbēga uz Mezopotāmiju un dzīvoja šeit ilgu laiku.


text:
Viņu Dievs lika viņiem iziet no viņu dzīves vietas un doties uz Kanaānu, un viņi apmetās uz dzīvi šeit un kļuva bagāti ar zeltu un sudrabu un lielu mantu.


text:
Pēc tam tie nonāca Ēģiptes zemē, jo Kanaāna zemē bija bads, un, tā kā Ēģiptē varēja dabūt uzturu, tie uz ilgu laiku apmetās dzīvot tur, un viņu savairojās liels daudzums, un viņu tautai nebija skaita.


text:
Pret viņiem cēlās Ēģiptes faraons un apmānīja viņus, likdams grūtā darbā taisīt ķieģeļus, un tā viņš tos pazemoja un padarīja par saviem vergiem.


text:
Tad viņi sauca palīgā savu Dievu un sita visu Ēģiptes zemi ar sērgām, pret kurām nebija dziedināšanas, un ēģiptieši izdzina viņus no sava vidus.


text:
un izveda viņus uz Sīnaja un Kādēš-Barnēā ceļa, un viņi nonāca tuksnesī, kur cilvēks nevarēja izdzīvot.


text:
Pēc tam viņi apmetās uz dzīvi amoriešu zemē un izdeldēja ar savu spēku visus hešboniešus un, pārgājuši Jardānas upi, iemantoja visu kalnieni.


text:
Viņi aizdzina kanaāniešus un periziešus, jebūsiešus un šehemiešus, un visus girgašiešus un apmetās šeit dzīvot uz ilgu laiku.


text:
Un viņiem netrūka nekādu labumu, kamēr viņi nesagrēkoja pret savu Dievu, jo ar viņiem ir Dievs, kas nīst netaisnību.


text:
Kad viņi atkāpās no ceļa, kas viņiem bija nolikts, viņi daudzajos karos tika bargi izpostīti un aizdzīti gūstā svešā zemē, un viņu Dieva templis tika nolīdzināts līdz pamatiem, un viņu pilsētas sagrāba pretinieki.


text:
Un nu, atgriezušies pie sava Dieva, viņi atgriezās no gūsta, kur bija izkliedēti, un atguva Jeruzālemi, kur ir viņu svētums, un apmetās uz dzīvi kalnienē, jo tā nebija apdzīvota.


text:
Un tagad, kungs, valdniek, ja šajā tautā ir pārkāpums un viņi ir grēkojuši pret savu Dievu, un mēs to esam pamanījuši, ka pie viņiem ir šāda piedauzība, tad mēs dosimies un karā pieveiksim viņus,


text:
bet, ja nav nelikumību šajā tautā, lai mans kungs aiziet un lai viņu Kungs un viņu Dievs nenostājas viņiem par vairogu, citādi mēs būsim par apsmieklu visas zemes priekšā.”


text:
Un notika, kad Ahiors beidza savu runu, tad ap telti stāvošie ļaudis sāka kurnēt, un Holoferna augstmaņi un visi no piejūras zemēm un moābieši sauca, ka viņu vajag nokaut:


text:
“Mēs taču nebīstamies no israēliešiem, jo, rau, tā ir tauta, kurai nav nedz karaspēka, nedz spēju izveidot stipru karapulku,


text:
Kad troksnis pūlī, kas stāvēja apkārt sapulces vietai, norima, Asīrijas karaspēka virspavēlnieks Holoferns visas sveštautiešu un moābiešu tautas priekšā sacīja:


text:
“Kas tu tāds esi, Ahior, ka tu mums pravieto tā kā šodien un pavēli mums nekarot pret Israēla tautu, jo viņu Dievs būs viņiem par vairogu? Kas vēl ir dievs, izņemot Nebūkadnecaru? Viņš sūtīs savu spēku un izdeldēs viņus no zemes virsas, un viņu Dievs viņus neglābs.


text:
jo mēs viņus sadedzināsim, un viņu kalni piedzersies no viņu asinīm, un viņu ielejas piepildīsies ar viņu līķiem, un viņi nespers ne soli pret mums, bet zustin pazudīs, saka ķēniņš Nebūkadnecars, visas zemes kungs. Un viņš sacīja, ka netiks noniecināts ne vārds no viņa sacītā.


text:
Bet tu, Ahior, amoniešu algādzi, kas runāji šos savus vārdus savas netaisnības dienā, manu vaigu kopš šīs dienas vairs neredzēsi, tiekams es sodīšu šo tautu no Ēģiptes.


text:
Un, kad es atgriezīšos, mana karaspēka zobens un manu kalpu šķēps caurdurs tavas ribas, un tu kritīsi viņu ievainoto vidū.


text:
Un, ja tu ceri savā sirdī, ka viņi netiks notverti, nenokar degunu: es esmu runājis, un nekas nezudīs no manas runas.”


text:
Un Holoferns pavēlēja saviem kalpiem, kas stāvēja pie viņa telts, saņemt Ahioru un aizvest atpakaļ uz Betuliju un nodot viņu israēliešu rokās.


text:
Un viņa kalpi saņēma viņu un izveda ārā no nometnes ieplakā un uzveda no līdzenuma kalnienē, un viņi nokļuva pie Betulijas avotiem.


text:
Kad vīri no pilsētas kalnā viņus ieraudzīja, viņi paņēma savus ieročus un izgāja no pilsētas uz kalna, un ik vīrs lingotājs apturēja viņu kāpšanu augšup, metot akmeņus uz viņiem,


text:
bet kareivji, nokļuvuši klints aizsegā, sasēja Ahioru un pameta viņu nomestu zemē kalna pakājē un gāja atpakaļ pie sava kunga.


text:
Bet israēlieši, nonākuši no savas pilsētas, apstāja Ahioru un atsējuši aizveda uz Betuliju un nostatīja viņu pilsētas valdnieku priekšā.


text:
Tajās dienās tie bija Ozija, Mihas dēls, no Šimona cilts un Habris, Gotoniēla dēls, un Harmis, Malkiēla dēls.


text:
Un viņi saaicināja visus pilsētas vecajos, un saskrēja visi viņu jaunieši un visas sievas uz tautas sapulci, viņi nostatīja Ahioru savu ļaužu vidū, un Ozija izjautāja viņu par to, kas noticis.


text:
Un atbildēdams viņš pavēstīja visus notikumus Holoferna sapulcē un visu runāto, ko viņš teica asīriešu virsnieku vidū, un visu, par ko Holoferns izlielījās pret Israēla namu.


text:
“Kungs, debesu Dievs, uzlūko no augšas augstprātīgos un iežēlojies par mums, pazemīgajiem, šajā dienā un ieskaties priekš tevis iesvētīto vaigā.”


text:
un Ozija ieveda viņu no tautas sapulces savā namā un rīkoja dzīres saviem vecajiem, un visu to nakti viņi piesauca Israēla Dievu nākt palīgā.


text:
Nākamajā dienā Holoferns pavēlēja visam savam karaspēkam un saviem sabiedrotajiem, kas bija pievienojušies viņam, virzīties uz Betuliju un ieņemt pārejas uz kalnieni un sākt karu pret israēliešiem.


text:
Tajā dienā visi karojošie vīri cēlās karam un karaspēkā bija pavisam simt septiņdesmit tūkstoši kājnieku un divpadsmit tūkstoši jātnieku, neskaitot vezumniekus un kājniekus, kas ar tiem, un to skaits arī bija ļoti liels.


text:
Un viņi izveidoja aplenkuma nometni ielejā Betulijas tuvumā pie avota un izvietojās garumā no Dotaimas līdz Belbaimai un platumā no Betulijas līdz Kiamonai, kas ir pretī Esdrelonai.


text:
Kad israēlieši ieraudzīja viņu daudzumu, viņi ļoti pārbijās un ikviens krita uz sava vaiga: “Tagad viņi nomīdīs visu zemi, un nedz augstie kalni, nedz ielejas, nedz pakalni neizturēs viņu smagumu.”


text:
Paņēmuši katrs savus kara rīkus un aizdedzinājuši ugunis nocietinājumu torņos, tie palika sardzē visu to nakti.


text:
Nākamajā dienā Holoferns izveda visu savu kavalēriju, lai israēlieši, kas bija Betulijā, to ieraudzītu.


text:
Holoferns izpētīja pieejas pilsētai, apstaigāja ūdens avotus un sagrāba tos savās rokās, novietojot tur kareivju apsardzi, un pats atgriezās nometnē pie saviem ļaudīm.


text:
Tad pie viņa atnāca visi ēsaviešu virsnieki un moābiešu vadoņi, un piejūras ļaužu pulkveži un sacīja:


text:
Israēliešu tauta nepaļaujas uz saviem šķēpiem, bet uz kalnu stāvumu, kuros viņi iemitinājušies, jo nav viegli uzkāpt viņu kalnu korēs.


text:
Un tagad, valdniek, nekaro pret viņiem kā parasti kaujas ierindās, un no tavas tautas nekritīs ne vīrs.


text:
Paliec uz vietas savos aplenkuma nocietinājumos, pasargājot ik vīru no tava karaspēka. Lai tikai tavi kalpi tur sagrābtus ūdens avotus, kas izplūst kalna pakājē,


text:
jo no šejienes tiek apgādāti ar ūdeni visi Betulijas iedzīvotāji, un viņus nogalinās slāpes, un viņi atdos savu pilsētu, un mēs un mūsu tauta uzkāpsim tuvākajās kalnu korēs un nocietināsimies priekšposteņos, neļaujot ne vīram iziet no nometnes.


text:
Un viņi ļims no bada, gan viņu sievas, gan viņu bērni, un, pirms zobens nāks pār viņiem, tie gulēs beigti savu mitekļu ielās.


text:
Un viņu vārdi patika Holofernam un visiem viņa kalpotājiem, un viņš sāka rīkoties, kā bija runājuši.


text:
Un izgāja amoniešu pulks un ar viņiem pieci tūkstoši asīriešu un izveidoja nometni ielejā, un pārņēma savā varā israēliešu ūdens avotus un strautus.


text:
Un ēsavieši un amonieši uzkāpa kalnienē un nocietinājās uz tās pretī Dotaimai. Daļu savējo viņi nosūtīja uz dienvidiem un austrumiem pret Egrebelu, kas ir Husas tuvumā pie Mohmura strauta. Bet pārējais asīriešu karaspēks izvietojās nometnē līdzenumā un nosedza visu zemes virsu, un viņu teltis un apgādes vezumi ar lielu daudzumu ļaužu pletās lielā plašumā.


text:
Tad israēlieši sauca uz savu Dievu pēc palīdzības, jo viņu gars zaudēja drosmi, tādēļ ka visi viņu ienaidnieki bija viņus aplenkuši un nebija iespējams aizbēgt no viņu vidus.


text:
Un tā viss asīriešu aplenkums – viņu kājnieki un kararati, un jātnieki – iekļāva viņus jau trīsdesmit četras dienas, un visiem Betulijas iedzīvotājiem beidzās ūdens visos traukos,


text:
un dīķi bija iztukšoti, un ūdens, ka viņi būtu padzēruši, nepietika nevienu dienu, jo dzert deva ierobežotā daudzumā.


text:
Viņu bērni zaudēja dūšu, un sievas un jaunieši izdēdēja no slāpēm un krita pilsētas ielās un vārtu ejās, jo viņos nebija vairs spēka.


text:
Tad visa tauta sapulcējās pie Ozijas un pilsētas valdniekiem un kliedza skaļā balsī visu vecajo priekšā:


text:
“Lai izšķir Dievs starp mums un jums! Jūs esat izdarījuši lielu ļaunumu mums, ka negājāt ar miera sarunām pie asīriešiem.


text:
Un tagad mums vairs nav pie kā glābties, bet mums ir tikai atlicis no slāpēm un pilnīgā spēku izsīkumā nokrist viņu priekšā, jo Dievs mūs ir nodevis viņu rokās.


text:
Un tagad sauciet uz viņiem. Atdodiet pilsētu Holoferna ļaudīm un visam viņa karaspēkam izlaupīšanai,


text:
jo mums būs labāk, ka kļūstam viņiem par laupījumu. Mēs gan būsim viņu vergi, bet mūsu dvēsele būs dzīva, un mēs neskatīsim savām acīm mūsu zīdaiņu nāvi un mūsu sievas un mūsu bērnus izlaižam garu.


text:
Mēs piesaucam debesis un zemi jums par lieciniekiem un mūsu Dievu un Kungu, mūsu Tēvu, kas notiesā mūs par mūsu grēkiem un par mūsu tēvu grēkiem – kaut viņš vēl to, par ko runājām, nedarītu tieši šodien!”


text:
Un viscaur tautas sapulcē visi lielā vienprātībā sāka vaimanāt un skaļā balsī sauca palīgā Kungu Dievu.


text:
Tad Ozija viņus uzrunāja: “Saņemieties, brāļi, izturiet vēl tikai piecas dienas, kurās mūsu Kungs Dievs pagriezīs uz mums savu žēlastību, jo viņš mūs nepametīs.


text:
Un viņš izklīdināja tautu pa saviem posteņiem pilsētā, gan uz mūriem, gan aizsargtorņiem, un viņi aizgāja, pirms tam nosūtījuši sievas un bērnus uz mājām, un visi pilsētā bija lielā nospiestībā.


text:
Viss, kas tajās dienās notika, nāca dzirdams Judītei, kas bija Merārī meita, tas bija Oksa dēls, tas Jāzepa dēls, tas Oziēla dēls, tas Elkijas dēls, tas Ananijas dēls, tas Gideona dēls, tas Rafaina dēls, tas Ahitoba dēls, tas Elijas dēls, tas Helkija dēls, tas Eliaba dēls, tas Netanēla dēls, tas Salamiēla dēls, tas Sarasadaja dēls, tas Israēla dēls.


text:
kad viņš ar kūlīšu sējējiem stāvēja uz lauka un saules svelme nāca uz viņa galvas, un viņš nokrita uz savas gultas un nomira savā pilsētā Betulijā, un viņu apglabāja līdzās viņa tēviem uz lauka starp Dotaimu un Balamonu.


text:
Uz savas mājas jumta viņa uzcēla sev telti, saviem gurniem aplika maisa drēbi un ietērpās kā atraitne.


text:
Viņa gavēja katru dienu, izņemot priekšsabatu un sabatu, dienas pirms pilnmēness un pilnmēnesī un Israēla svētku un līksmes dienas.


text:
Viņa bija skaista uzlūkojot un pēc skata ļoti pievilcīga, un viņas vīrs Manase bija atstājis viņai zeltu un sudrabu, kalpus un kalpones, lopus un laukus, un viņa visu pārvaldīja.


text:
Viņa arī dzirdēja ļaužu nekrietnās runas pret valdnieku, kad viņi kļuva mazdūšīgi ūdens trūkuma dēļ. Judīte dzirdēja katru vārdu, ko Ozija runāja ļaudīm, kā viņš zvērēja pēc piecām dienām atdot pilsētu asīriešiem,


text:
un, nosūtījusi kalponi, kas bija pār visu viņas īpašumu, viņa aicināja pilsētas vecajos Habri un Harmi pie sevis.


text:
Viņi atnāca, un Judīte tiem sacīja: “Uzklausiet mani, Betulijas iedzīvotāju vadoņi, tas nav taisns vārds, ko jūs runājāt tautas priekšā tajā dienā. Jūs zvērējāt starp Dievu un sevi un solījāt izdot pilsētu mūsu ienaidniekiem, ja Dievs šajās dienās jums nepalīdzēs.


text:
Un tagad, kas jūs tādi esat, ka šodien izaicināt Dievu un nostādāt sevi pāri Dievam cilvēku dēlu vidū?


text:
Jūs nespējat aptvert pat cilvēka sirds dziļumu un nevarat saprast viņa spriedumus; kā jūs pārbaudīsiet Dievu, kas visu to ir radījis, un uzzināsiet viņa prātu? Viņa spriedumu jūs nesapratīsiet tik un tā. Brāļi, es lūdzu, nesadusmojiet Kungu, mūsu Dievu.


text:
Un ja nu viņš negribēs tieši piecās dienās mūs izglābt? Viņam ir vara, cik dienās viņš grib, vai nu aizsargāt, vai pazudināt mūs no mūsu ienaidniekiem.


text:
Nepieprasiet Dievam par viņa nolūkiem galvojumu, jo Dievam nevar piedraudēt kā cilvēkam, nedz arī pieprasīt kā no cilvēka dēla.


text:
Tādēļ sauksim viņu sev palīgā un gaidīsim no viņa izglābšanos, un, ja viņam labpatiks, viņš mūsu balsī ieklausīsies.


text:
Jo nav bijusi mūsu tautā tāda cilts vai dzimta, vai apgabals, vai pilsēta, nedz ir pie mums šodien, kas pielūgtu pašdarinātus dievus, kā tas notika sendienās,


text:
kuru dēļ mūsu tēvi tika nodoti zobenam un laupīšanai un tik daudzi krita milzum lielā kaujā mūsu ienaidnieku priekšā.


text:
Bet mēs citu Dievu neatzīstam kā tikai viņu un tādēļ ceram, ka viņš nelaimē nepametīs nedz mūs, nedz visu mūsu tautu,


text:
jo, kad mēs būsim sagrābti, tāpat tiks sagrābta arī visa pārējā Jūdeja, un, kad mūsu svētumi tiks apgānīti, Dievs pieprasīs no mūsu asinīm par to apgānīšanu.


text:
Mūsu brāļu slepkavošanu un aizdzīšanu no savas zemes gūstā un mūsu mantojuma izpostīšanu Dievs liks pār mūsu galvām, tā ka nonāksim starp tautām, kurām mums būs jāvergo, un būsim par piedauzību un apsmieklu tiem, kam kļūsim par īpašumu,


text:
Un tagad, brāļi, parādīsim mūsu cilts brāļiem, ka viņu dzīvība ir atkarīga no mums un visi svētumi un Dieva nams un altāris balstās uz mums.


text:
Atcerieties visu, ko viņš izdarīja ar Ābrahāmu un ar Īzaku un ko piedzīvoja Jēkabs Sīrijas Mezopotāmijā, kad viņš ganīja mātesbrāļa Lābana avis.


text:
Tāpat kā viņš nepakļāva viņus ugunij citādi kā vien, lai pārbaudītu viņu sirdis, tā arī viņš neatriebj mums, jo Kungs pārmācīdams šausta tos, kas viņam tuvojas.”


text:
Un Ozija viņai sacīja: “Viss, ko tu sacīji, ir teikts no labas sirds, un nav neviena, kas stātos pretī taviem vārdiem,


text:
jo ne jau pēc šodienas tava gudrība tapusi tik pārlieku skaidra, bet jau no tavu dienu sākuma visa tauta pazīst tavu saprašanu, cik laba ir tavas sirds degsme.


text:
Bet tauta ir ļoti izslāpusi un piespieda mūs rīkoties tā, kā viņiem runājām, un sasaistīja mūs ar zvērestu, ko mēs nepārkāpsim.


text:
Un tagad lūdz par mums, jo tu esi dievbijīga sieva, un Kungs sūtīs lietu, kas piepildīs mūsu dīķus, un mēs vēl neiesim bojā.”


text:
Bet Judīte viņiem sacīja: “Uzklausiet mani: es veikšu darbu, kas aizsniegsies līdz mūsu tautas dēliem paaudžu paaudzēs.


text:
Šonakt jūs stāvēsiet pie pilsētas vārtiem, un es pa tiem iziešu ar savu kalponi; un šajās dienās, pēc kurām jūs sacījāties nodot pilsētu mūsu ienaidniekiem, Kungs piemeklēs Israēlu ar manu roku,


text:
bet jūs manu darbu neizdibināsiet, jo es neko jums neteikšu, tiekams netiks pabeigts, ko es grasos paveikt.”


text:
Ozija un vecajie viņai sacīja: “Dodies ar mieru, un Kungs Dievs lai ir tavā priekšā mūsu ienaidniekiem par atriebību.”


text:
Bet Judīte krita uz sava vaiga pielūgt Dievu; viņa bēra sev uz galvas pelnus un atsedza maisu, kas viņai bija mugurā. Tieši tobrīd Jeruzālemē Dieva namā tika dedzināts tā vakara kvēpināmais, un Judīte kliedza skaļā balsī uz Kungu, sacīdama:


text:
“Kungs, mana tēva Simeona Dievs, kam devi rokā zobenu, lai atriebtu sveštautiešiem, kas atraisīja jaunavas klēpi nešķīstībai, kas atkailināja gurnus kaunam un apgānīja klēpi apsmieklam, tu taču sacīji: tā nebūs notikt, bet viņi darīja.


text:
Par to tu atdevi viņu virsniekus noslepkavošanai un viņu midzeni, kur notika apkaunošana, mērci asinīs un siti viņu kalpus kopā ar valdniekiem un valdniekus viņu troņos.


text:
Viņu sievas tu atdevi izlaupīšanai un viņu meitas gūstniecībai, un visu viņu laupījumu sadalīt starp taviem mīļotajiem dēliem, kas aizdegās tavu dusmu kvēlē un atrieba savu asiņu aptraipīšanu, piesaucot tevi par palīgu, Kungs, mans Dievs, un tagad uzklausi mani, atraitni.


text:
Tu dari visu, kas bija pirms un kas ir šajā brīdī, un kas būs; tu turi prātā, kas notiek pašlaik un kas notiks, un viss piepildās, kā tu biji nodomājis,


text:
un viss atnāk, kā tu to esi gribējis, un saka: redzi, mēs esam klāt, jo visi tavi ceļi ir gatavi un tavs spriedums paredz visu iepriekš.


text:
Redzi, asīrieši, tik daudzskaitlīgi savā spēkā, ir paaugstinājušies uz zirgiem un jātniekiem, dižojas ar kājnieku spēku, cer uz vairogu, šķēpu, loku un lingu un nezina, ka tu esi Kungs, kas satriec ienaidniekus.


text:
Kungs ir tavs vārds – satriec viņus ar savu varenību un izgaisini viņu spēku ar savām dusmām, jo viņi gribēja apgānīt tavus svētumus, aptraipīt tava godības vārda miera telti, ar dzelzi notriekt tava altāra pestīšanas ragu.


text:
Uzlūko viņus viņu augstprātībā, sūti savas dusmas pār viņu galvām, dod manās – atraitnes – rokās spēku paveikt, ko esmu nodomājusi.


text:
Ar manas viltības lūpām sit kalpu ar valdnieku un valdnieku ar kalpu, sadauzi viņu paaugstināšanos ar sievietes roku.


text:
Jo ne jau daudzumā tavs spēks, nedz tava valdīšana balstās uz spēku, bet tu esi Dievs pazemīgajiem, tu esi palīgs vismazākajiem, aizstāvis nespējīgajiem, tu uzlūko cerību zaudējušos, izglāb bezcerīgos.


text:
Jā, jā, mana tēva Dievs un Israēla mantojuma Dievs, debesu un zemes Valdniek, ūdeņu Radītāj, visas tavas radības Ķēniņ, tu, Kungs, uzklausi manus lūgumus.


text:
Dari manu vārdu un viltību par ievainojumu un brūci tiem, kas ir sazvērējušies pret tavu derību un tavu svēto namu, pret Ciānas kalnu un tavu dēlu mantojuma namu.


text:
Liec atzīt un saprast visām tautām un visām ciltīm, ka tu esi Dievs, visu spēku un stiprumu Dievs, un nav cita, kas būtu Israēlam par vairogu, kā vien tu.”


text:
viņa piecēlās no zemes, pasauca savu kalponi un nokāpa no jumta savā mājā, kur pavadīja laiku sabata un svētku dienās.


text:
Viņa novilka maisa drēbi, kurā bija tērpusies, un noģērba savas atraitnes drānas, nomazgāja miesu ar ūdeni un ieziedās ar tauku eļļu; viņa sakārtoja matus un apsēja ap galvu lenti, un uzvilka svētku drānas, kurās rotājās savās dzīves dienās ar vīru Manasi.


text:
Viņa uzvilka kājās sandales, uzlika sev kaklarotas un sprādzes, gredzenus un auskarus un visus savus krāšņumus un ļoti izrotājās, lai patiktu vīram, kas viņu uzlūkotu.


text:
Kalponei viņa iedeva ādas trauku ar vīnu un trauciņu ar eļļu, piepildīja kuli ar miltiem, kaltētiem augļiem un šķīstām maizēm, sapakoja to visu nešļavā un uzlika viņai mugurā.


text:
Un viņas izgāja uz Batulijas pilsētas vārtiem un atrada pie tiem stāvam Oziju un pilsētas vecajos Habri un Harmi.


text:
Kad viņi ieraudzīja, kā viņa bija mainījusies – pēc sejas un citā tērpā –, viņi ļoti izbrīnījās par tās skaistumu un tai sacīja:


text:
“Mūsu tēvu Dievs lai ved tevi žēlastībā un dod piepildīt tavu nodomu, ka israēlieši uzgavilētu un Jeruzāleme tiktu paaugstināta.”


text:
Un viņa pielūdza Dievu un teica: “Pavēliet atvērt man pilsētas vārtus, un es iziešu piepildīt vārdus, ko jūs runājāt ar mani.” Un tie pavēlēja jauniešiem atvērt viņai vārtus, kā viņa bija likusi.


text:
Tie tā izdarīja, un Judīte izgāja, viņa pati un kalpone ar viņu, un pilsētas vīri viņu pavadīja ar skatienu, tiekams viņa nokāpa no kalna, līdz izgāja cauri ielejai un vairs nebija redzama.


text:
Tie saņēma viņu un jautāja: “Kādu ļaužu tu esi, no kurienes tu nāc un kurp dodies?” Un viņa atbildēja: “Es esmu ebreju meitene un esmu aizbēgusi no viņiem, jo viņi tiks atdoti jums iznīcībai.


text:
Es eju, lai stātos priekšā jūsu karaspēka virspavēlniekam Holofernam un paziņotu viņam patiesības vēsti, es rādīšu ceļu viņa priekšā, pa kuru viņš ies un pārvaldīs visu kalnieni, un netiks nogalināts neviens no viņa vīriem, neviena dzīva dvēsele.”


text:
Kad vīri dzirdēja šādus vārdus un aplūkoja viņas seju – to acīs viņa bija brīnums neizteicamā skaistumā –, tie sacīja viņai:


text:
“Tu esi izglābusi savu dzīvību, pasteigdamās nokāpt mūsu kunga priekšā, un tagad – nāc līdzi uz viņa telti. No mums tevi nosūtīs tālāk, tiekams tu tiksi nodota viņa rokās.


text:
Bet, kad tu stāvēsi viņa priekšā, nenobīsties savā sirdī, bet stāsti savu stāstāmo, un viņš tev darīs labu.”


text:
Viņi izraudzījās no sava vidus simts vīrus, un tie ņēma viņu un viņas kalponi savā apsardzē un aizveda līdz Holoferna teltij.


text:
Un izcēlās kņada visā nometnē, jo pa teltīm tika izkliegta viņas ierašanās, un saskrējušie viņu ielenca, viņai stāvot ārpusē pie Holoferna telts, kamēr viņam tika ziņots par Judīti.


text:
Un viņi apbrīnoja viņas skaistumu un viņas dēļ brīnījās par israēliešiem, un cits uz citu sacīja: “Kas neievēros šo tautu, kurā ir tādas sievietes? Nav labi atstāt dzīvu nevienu no šiem vīriem, ka, dzīvi palikuši, tie varētu apmuļķot visu zemi.”


text:
Holoferns bija atlaidies uz gultas aiz aizkara, kas bija izrotāts ar purpuru un zeltu, smaragdiem un dārgakmeņiem.


text:
Kad Judīte iznāca viņa un kalpotāju priekšā, visi brīnījās par viņas daiļumu, un viņa krita uz sava vaiga godbijībā pret to, bet kalpi viņu piecēla kājās.


text:
Holoferns viņai sacīja: “Esi droša, sieviete, nebīsties savā sirdī, jo es nedaru ļaunu nevienam, kas pats no sava prāta grib kalpot visas zemes ķēniņam Nebūkadnecaram.


text:
Bet tava tauta, kas apdzīvo kalnieni, – ja viņi nebūtu mani muļķojuši, es pret viņiem šķēpu nebūtu pacēlis, bet viņi paši sev to dara.


text:
Tagad stāsti man, kādēļ aizbēgi no viņiem un kādēļ esi atnākusi pie manis. Tu taču esi nokļuvusi drošībā; esi moža, šonakt tu dzīvosi un arī pēc tam,


text:
jo nav neviena, kas tev darītu pāri, bet tev darīs tikai labu, kā tas ir ar mana ķēniņa Nebūkadnecara kalpiem.”


text:
Judīte viņam sacīja: “Pieņem savas kalpones sakāmo. Lai tava kalpone runā tavā priekšā, un melus nevēstīšu savam kungam šajā naktī.


text:
Ja tu cieši ievērosi savas kalpones vārdus, Dievs beigās darīs vienu darbu caur tevi, un mans Kungs neatkāpsies no sava darāmā.


text:
Lai dzīvo visas zemes ķēniņš Nebūkadnecars, un lai dzīvs ir viņa spēks! Viņš tevi ir sūtījis labot ik dvēseli, jo caur tevi viņam kalpo ne vien cilvēki, bet arī zvēri laukā un lopi un putni debesīs dzīvos zem Nebūkadnecara un visa viņa nama varas tava spēka dēļ.


text:
Mēs esam dzirdējuši par tavu gudrību un tava prāta viltību, un visai zemei ir pavēstīts, ka tu vienīgais esi labs visā ķēniņvalstī, stiprs gudrībā un apbrīnojams kara mākslā.


text:
Tagad par to, ko runāja Ahiors tavā sapulcē: mēs dzirdējām viņa sacīto, jo Betulijas vīri viņu atstāja dzīvu, un viņš tiem pavēstīja visu, ko runāja pie tevis.


text:
Tādēļ, valdniek, kungs, neatstāj viņa sacīto bez ievērības, bet liec to savā sirdī, ka viņš bija patiess, jo mūsu tauta nevar tikt sodīta – zobens neko neiespēj pret viņiem, ja vien viņi nav grēkojuši pret savu Dievu.


text:
Un, lai mans kungs netiek atsists un nepiedzīvo neveiksmi un viņam neuzbrūk nāve, tad klausies: viņus ir pārņēmis grēks, ar ko tie ir sadusmojuši savu Dievu, darīdami to, ko neklājas.


text:
Kad viņiem sāka trūkt pārtikas un izsīka ūdens, viņi nolēma mesties virsū lopiem un visu, ko Dievs viņiem ar saviem likumiem aizliedzis ēst, viņi nolēma lietot kā pārtiku.


text:
Graudu pirmaugļus un vīna desmito tiesu, un eļļas, kas tika iesvētītas un taupītas priesteriem, kuri Jeruzālemē stājas mūsu Dieva priekšā, – viņi nolēma lietot pārtikai to visu, kam neviena roka no tautas nedrīkst pat pieskarties.


text:
Viņi ir nosūtījuši vēstnešus uz Jeruzālemi, arī tur dzīvojošie tāpat ir rīkojušies, lai tie atvestu atļauju tā darīt no vecajo sapulces.


text:
Un notiks tā. Tikko viņiem to paziņos un viņi tā darīs, tajā pašā dienā viņi tiks atdoti tev pazušanai.


text:
Kad es, tava kalpone, to visu uzzināju, es bēgu prom no viņiem, un Dievs mani sūtīja pie tevis paveikt kopā ar tevi tādas lietas, kuru dēļ visa zeme brīnīsies, kur vien par to dzirdēs,


text:
jo tava kalpone ir dievbijīga un kalpo debesu Dievam dienu un nakti. Un tagad es palikšu ar tevi, mans kungs, un katru nakti tava kalpone izies ielejā, un es pielūgšu Dievu, un viņš man pasacīs, kad viņi savu apgrēcību ir darījuši.


text:
Atnākusi es tev to pateikšu, un tu iziesi ar visu savu spēku, un nebūs neviena no viņiem, kas tev stāsies pretī.


text:
Pēc tam es tevi izvedīšu pa vidu Jūdejai, līdz tu nonāksi līdz pat Jeruzālemei, un nolikšu tavu ratu kāpsli viņu vidū, un tu aizvedīsi viņus kā avis, kam nav gana, un suns pat neieriesies tev pretī, jo man tas ir atklāts pēc mana pravietojuma un man tas ir paziņots, un es esmu sūtīta to paziņot tev.”


text:
Viņas vārdi patika Holofernam un visiem viņa kalpotājiem, un tie brīnījās par viņas gudrību un sacīja:


text:
Un Holoferns viņai sacīja: “Dievs ir labi darījis, sūtīdams tevi pie manas tautas kļūt mūsu rokās par spēku, bet tam, kas muļķo manu kungu, par pazudināšanu.


text:
Tu esi pievilcīga izskata un laba savos vārdos. Ja vien tu darīsi, kā tu teici, tavs Dievs būs mūsu Dievs un tu sēdēsi ķēniņa Nebūkadnecara namā un būsi daudzināta visā zemē.”


text:
Holoferns pavēlēja viņu ievest, kur glabājās viņa dārgumi, un lika tai pasniegt no viņa ēdieniem un dzert viņa vīnu.


text:
Judīte sacīja: “No tiem es neēdīšu, lai nenotiktu piedauzība, bet lai man pasniedz no tā, ko esmu paņēmusi līdzi.”


text:
Tad Holoferns viņai jautāja: “Kur mēs ņemsim tādu barību, ko tev dot, kad beigsies tas, ko tu esi paņēmusi sev līdzi? Nav taču pie mums neviena no tavas tautas.”


text:
Judīte viņam sacīja: “Lai tava dvēsele dzīvo, mans kungs, jo tava kalpone neiztērēs sev līdzi atnesto, iekams nepaveiks Kungs ar tavas kalpones roku to, ko ir nolēmis.”


text:
Holoferna kalpotāji ieveda viņu teltī, un viņa gulēja līdz pusnaktij, un pirms rīta sardzes laika viņa piecēlās.


text:
Holoferns pavēlēja saviem miesassargiem netraucēt viņai iziet. Tā viņa gaidīja nometnē trīs dienas; ik nakti viņa izgāja uz Betulijas ieleju un skalojās ūdens avotā pie nometnes,


text:
un, kāpjot atpakaļ kalnā, lūdza Dievu, Israēla Kungu, sagatavot ceļu savas tautas dēlu paaugstināšanai,


text:
Bet ceturtajā dienā Holoferns rīkoja dzīres tikai saviem tuvākajiem kalpiem un nesauca nevienu, kas viņu parasti apkalpoja.


text:
Un viņš sacīja savam einuham Bagojam, kas bija priekšstāvis visiem ap viņu: “Ej un pierunā ebreju sievieti, kas ir pie tevis, nākt pie mums un ar mums ēst un dzert.


text:
Redzi, kauns mums, ja tāda sieviete ir pie mums un mēs viņu neizklaidējam. Ja mēs tādu nesavaldzināsim, viņa mūs izsmies.”


text:
Un Bagojs no Holoferna devās pie viņas un sacīja: “Nekautrējies, tāda skaista meitene, ienākt pie mana kunga viņu pagodināt: iedzert līksmībai vīnu ar mums un tapt šajā dienā kā vienai no asīriešu meitām, kas kalpo Nebūkadnecara namā.”


text:
Un Judīte viņam sacīja: “Kas es tāda, ka runāšu pretī savam kungam? Steigšus es darīšu visu, kas tīkams viņa acīs, un tas mani ielīksmos līdz manas nāves stundai.”


text:
Piecēlusies viņa daiļi ietērpās un izrotājās ar visiem sieviešu rotājumiem, un viņas kalpone iegāja pa priekšu un izklāja viņai Holoferna priekšā uz zemes paklājus, ko bija saņēmusi no Bagoja ikdienas lietošanai, lai uz tiem ēdot atlaistos.


text:
Tad ienāca Judīte un atgūlās. Holoferna sirds viņas dēļ satrūkās, viņa dvēsele sakustējās, un viņš iedegās negantā kaislē, lai ar viņu gulētu jau no dienas, kopš viņu ieraudzīja, viņš gaidīja izdevību to iegūt.


text:
Un Holoferns ielīksmojās no viņas un izdzēra tik daudz vīna, cik nekad nebija dzēris kopš dienas, kad bija dzimis.


text:
Bet, kad vakars iestājās, viņa kalpi steidzās to atstāt. Bagojs aizslēdza telti no ārpuses un atlaida kunga klātesošos, un viņi devās uz savām gultām, jo visi bija noguruši no pārlieku ieilgušajām dzīrēm.


text:
Palika tikai Judīte viena viņa teltī un Holoferns, no pārguruma nogāzies savā gultā, jo bija pārlieku piedzēries vīna.


text:
Judīte pavēlēja savai kalponei nostāties telts ārpusē un tāpat kā citdien gaidīt viņu izejam un sacīt, ka viņa ies uz savu lūgšanu. Bagojam viņa teica tāpat.


text:
Un tā visi bija aizgājuši no tās vietas, un neviens nebija palicis mājoklī ne tuvu, ne tālu, un, piecēlusies no gultas, Judīte savā sirdī sacīja: “Kungs, visa spēka Dievs, uzlūko šajā brīdī darbu, ko manas rokas darīs, Jeruzālemes pacelšanai,


text:
jo tagad ir laiks pārtvert tavu mantojumu un piepildīt manu nolūku sadauzīt ienaidniekus, kas spiežas mums virsū.”


text:
tuvojās gultai, sagrāba viņa galvu aiz matiem un, teikdama: “Dod spēku, Kungs, Israēla Dievs, šajā dienā,”


text:
Viņa novēla tā miesu no gultas, norāva aizkaru no stabiem un pēc brīža izgāja un atdeva Holoferna galvu kalponei,


text:
un viņa to iemeta savā pārtikas maisā. Pēc tam abas reizē, kā parasti, gāja uz lūgšanu un, izgājušas cauri nometnei, apgāja ieleju un uzkāpa Betulijas kalnā un nonāca līdz tās vārtiem.


text:
Jau no tālienes Judīte sauca vārtu sargātājiem: “Atveriet, atveriet vārtus, ar mums ir Dievs, mūsu Kungs, kas vēl dos Israēlam spēku un uzvaru pār ienaidniekiem, tāpat kā to darīja šodien.”


text:
Tiklīdz vīri pilsētā izdzirdēja viņas balsi, tie steidzās nokāpt pie pilsētas vārtiem un sasauca pilsētas vecajos.


text:
Un saskrēja visi no maza līdz lielam, jo tas šķita tiem neiespējami, ka viņa atnāks atpakaļ, un tie atvēra vārtus, uzņēma viņas un, aizdedzinājuši lāpās ugunis, ielenca abas.


text:
Viņa tiem varenā balsī sacīja: “Dievam slavu dziediet, slavu dziediet, Dievam slavu dziediet! Viņa žēlastība neatkāpās no Israēla nama, un viņš sadauzīja ar manu roku mūsu ienaidniekus šajā naktī.”


text:
Tad viņa, izņēmusi nocirsto galvu no maisa, rādīja visiem un sauca: “Redziet, Holoferna, asīriešu karaspēka virspavēlnieka, galva un, redzi, aizkars, aiz kura viņš piedzēries gulēja, un Kungs viņu sita ar sievietes roku.


text:
Dzīvs ir Kungs, kas mani nosargāja ceļā, ko es gāju, jo Holofernu piekrāpa mana seja viņam par pazudināšanu, bet viņš neizdarīja ar mani nekādu grēku, kas mani apgānītu vai apkaunotu.”


text:
Visu tautu sagrāba izbrīns, un tie krita pie zemes un pielūdza Dievu un vienprātībā sauca: “Slavēts, mūsu Dievs, kas šajā dienā esi nonicinājis savas tautas ienaidniekus.”


text:
Ozija viņai sacīja: “Visaugstais Dievs lai tevi svētī, meita, vairāk par visām sievām uz zemes, un lai svētīts Kungs Dievs, kas radīja debesis un zemi un kas tevi sagatavoja sadauzīt mūsu ienaidnieku vadoņa galvu,


text:
jo tava cerība neatkāpsies no cilvēku sirdīm, kas pieminēs Dieva spēku mūžam. Lai Dievs tev to piešķir par mūžīgu slavu, apbalvodams tevi ar labumu, tādēļ ka tu nesaudzēji savu dzīvību mūsu tautas pazemojuma dēļ, bet devi pretsparu mūsu krišanai, staigājot taisni mūsu Dieva priekšā.”


text:
Judīte viņiem sacīja: “Uzklausiet mani, brāļi, ņemiet šo galvu un uzkariet to uz jūsu aizsargmūra baļķa,


text:
un, līdzko ausīs rītausma un saule uzlēks virs zemes, satveriet katrs savus kara ieročus un ik spējīgs vīrs izejiet ārpus pilsētas un priekšā lieciet virsnieku, it kā jūs taisītos nokāpt līdzenumā uzbrukt asīriešu priekšpostenim, bet nenokāpiet.


text:
Tad viņi, ieročus paņēmuši, dosies uz savu nometni un piecels asīriešu karaspēka komandierus, un tie visi saskries pie Holoferna telts, bet viņu neatradīs, un tiem uzkritīs bailes, un tie bēgs jums pa priekšu,


text:
un jūs viņiem dzīsieties pakaļ, un visos apgabalos visi Israēla iedzīvotāji lai satriec viņus, tiem bēgot.


text:
Bet, pirms jūs to darāt, pasauciet amonieti Ahioru, lai viņš uzlūko, vai pazīst to, kas nonicināja Israēla namu un sūtīja viņu pie mums it kā uz nāvi.”


text:
Tie pasauca no Ozijas nama Ahioru, kā viņa bija vēlējusi. Kad viņš ieraudzīja Holoferna galvu tautas sapulcē kāda vīra rokā, viņš nokrita zemē kā pamiris,


text:
bet, kad atguvās, viņš krita pie Judītes kājām un sauca: “Lai svētīta tu ik Jūdas miteklī un visā tautā, kas, dzirdot tavu vārdu, bailēs drebēs.


text:
Bet dari taču man zināmu, ko tu šajās dienās esi darījusi.” Un Judīte pavēstīja viņam visas tautas vidū, ko bija darījusi kopš tās dienas, kad viņa izgāja, līdz pat brīdim, kad runāja ar viņiem.


text:
Ahiors, redzēdams, ko Dievs Israēlam darīja, patiesi sāka ticēt Dievam, likās apgraizīties un pieķērās Israēla namam uz visiem laikiem.


text:
Kad uzausa rītausma, viņi izkāra Holoferna galvu pāri mūrim; un ik vīrs sagrāba savu ieroci, un tie izgāja kaujas ierindās uz kalnu pāreju.


text:
Kad asīrieši viņus ieraudzīja, tie sūtīja pie saviem vadoņiem, bet tie skrēja pie saviem pulkvežiem un ģenerāļiem un pie ikviena sava virsnieka.


text:
Kad viņi nonāca līdz Holoferna teltij, tie sacīja tam, kas bija pār visiem viņa ļaudīm: “Piecel mūsu kungu, jo vergi ir uzdrošinājušies doties pret mums uzbrukumā, – lai iznīcinām tos galīgi.”


text:
Kad neviens tomēr neatbildēja, viņš atvēra telts ieeju un iegāja guļamistabā, un atrada to mirušu bez galvas nomestu zemē guļam uz sliekšņa.


text:
Tad viņš iegāja teltī, kur Judīte mēdza atpūsties, un, viņu neatradis, izlēca pie tautas un kliedza:


text:
“Vergi mūs apkrāpuši, viena ebreju sieva apkaunojusi visu ķēniņa Nebūkadnecara namu, jo, redzi, Holoferns beigts guļ zemē, un viņa galvas nav uz viņa pleciem.”


text:
Kad asīriešu karaspēka virsnieki to izdzirdēja, tie saplēsa savas drēbes un viņu dvēseles sagrāba liels satraukums, un nometnes vidū atskanēja skaļa kliegšana un klaigāšana.


text:
Bailes un drebuļi sagrāba viņus, un nebija neviena, kas palika uz vietas, bet, cits citu neredzēdami, tie pa galvu, pa kaklu metās bēgt pa līdzenuma visiem ceļiem prom no kalnienes.


text:
Arī tie, kas bija izvietoti kalnienē apkārt Betulijai, metās bēgt. Tad visi israēlieši, ikviens viņu karotājs, metās ārā viņiem virsū,


text:
un Ozija nosūtīja ziņnešus uz Betomestaimu un Bebaju, un Hobaju, un Kolu, un uz visām vietām Israēlā par to, kas piepildījies, un aicināja visus uzbrukt ienaidniekam, lai to padzītu.


text:
Kad israēlieši to dzirdēja, visi kā viens uzbruka viņiem un kāva viņus līdz pat Hobai, tāpat arī tie, kas ieradās no Jeruzālemes un no visas kalnienes, kad viņiem paziņoja par notikumiem viņu ienaidnieka kara nometnē, un, uzbrūkot no sāniem no Galadas un no Galilejas, sakāva tos, līdz nonāca pie Damaskas un tās apkārtnē.


text:
Arī pārējie Betulijas iedzīvotāji uzklupa asīriešu kara nometnei un izpostīja to, un iedzīvojās pamatīgās bagātībās.


text:
Israēlieši, atgriezušies no kaušanas, saņēma pāri palikušo, un arī ļaudis no ciemiem un arī ganu apmetnēm kalnienē un līdzenumā sagrāba milzīgu laupījumu, jo mantu bija neiedomājami daudz.


text:
Augstais priesteris Joakims un israēliešu vecajo sapulce, kas mitinājās Jeruzālemē, nāca skatīt visus labumus, ko Kungs bija darījis Israēlam, un lai ieraudzītu Judīti un viņu sveicinātu.


text:
Kad viņi pie tās iegāja, tie visi viņu vienprātībā slavēja un tai sacīja: “Tu esi Jeruzālemes augstums, tu esi Israēla diženums, tu esi mūsu tautas varenais daudzinājums.


text:
Viena pati tu visu to esi izdarījusi, viena esi atgriezusi Israēlam visus labumus, un Dievs par to priecājas; lai Kungs, Visuvaldītājs, tevi svētī uz mūžīgiem laikiem.” Visa tauta piebalsoja: “Lai tā notiek!”


text:
Un tauta turpināja laupīt asīriešu nometni trīsdesmit dienas un atdeva Judītei Holoferna telti un visus viņa dārgumus un zviļņus, un mazgājamos traukus, un visus viņa rīkus, un viņa, visu to paņēmusi, uzkrāva savam mūlim un jūdza ratus, un sakrāva vezumos.


text:
Visas Israēla sievas saskrēja viņu uzlūkot un viņu slavēja, un izveidoja ap viņu dejotāju pulku, un viņa ņēma rokās ar efejām apvītus vīnakoka zarus un deva tos sievām,


text:
un viņas izrotājās ar olīvkoka zariem – viņa pati un pārējās; un viņa gāja tautai pa priekšu ar visām sievām, kas dejoja un līksmojās, un tām sekoja Israēla vīri kaujas bruņojumā, rotājušies vainagiem un skanīgās balsīs līksmi dziedādami.


text:
Un Judīte dziedāja: “Sāciet dziesmu manam Dievam uz timpāniem, skandiniet Kungam uz cimbolēm, dainojiet viņam uz kokles, cildiniet un daudziniet viņa vārdu,


text:
jo Dievs satriec naidniekus, Kungs dara: par savu cietoksni ļaužu vidū viņš izrāva mani no vajātāju rokas.


text:
Nāca asīrietis no kalniem ziemeļos, nāca sava spēka miriādēs, to daudzums aizsprostoja upes, un viņu zirgi apklāja pakalnus.


text:
Viņš lielījās maniem kalniem pielaist uguni un manus jaunekļus nokaut ar zobenu, manus zīdaiņus nomest sabradāt, manus bērnus atdot verdzībā, manas jaunavas sagrābt par laupījumu.


text:
Nedz jaunekļi pārspēja viņu spēku, nedz milži to satrieca, nedz augumā lieli giganti pakļāva, bet Judīte, Merārī meita, ar sava vaiga skaistumu pazudināja;


text:
tās sandale viņa acis satvēra, tās skaistums viņa sirdi sagūstīja, un zobens izgāja caur viņa kaklu.


text:
tad mani pazemotie iegavilējās, lai arī nobaidīti un šausmu pārņemti, mani vājie, viņi pacēla savu balsi, tā ka naidnieks bēga,


text:
jaunu sievu dēli caurdūra viņus un kā bēgošus vergus savainoja, pazudināja ar mana Kunga cirtieniem.


text:
Es dziedāšu savam Dievam jaunu dziesmu: Kungs, tu esi liels un dižens, spēkā apbrīnojams un neuzvarams.


text:
Tev visa tava radība kalpos, jo tu teici, un tā notika, tu sūtīji savu Garu, un tas uzcēla, un nav neviena, kas stātos pretī tavai balsij.


text:
Kalni ar ūdeņiem no pamatiem izkustēsies, un klintis tavā priekšā kusīs kā vasks, bet tiem, kas tevis bīstas, tiem esi tu žēlīgs.


text:
Ik kaujamais upuris par mazu tavas nāss kairināšanai, un ik taukums par niecīgu dedzināmam upurim, bet kas tevis, Kungs, bīstas, ir liels tev vienmēr.


text:
Vai! tautām, kas saceļas pret manu tautu! Kungs, Visuvaldītājs, atriebs tiem tiesas dienā, ugunij un tārpiem nodos viņu miesas, no sāpēm viņi vaimanās uz mūžu.”


text:
Kad viņi nonāca Jeruzālemē, tie pielūdza Dievu, un, kad tauta bija šķīstījusies, viņi upurēja savu dedzināmo upuri un pienesa savus labprātīgos upurus un dāvanas.


text:
Tad Judīte nolika visus Holoferna rīkus, ko tauta viņai atdeva, un aizkaru, ko pati paņēma no viņa telts, Dievam par pieminekli.


text:
Bet pēc šīm dienām katrs atgriezās savā tiesā un Judīte devās uz Betuliju un palika savā īpašumā, un savās dienās viņa bija visas zemes gods.


text:
Daudzi alka pēc viņas, bet viņa neatzina neviena vīra visas savas mūža dienas, kopš viņas vīrs Manase bija miris un pievienojies savai tautai.


text:
Viņa kļuva jo diženāka novecojot, līdz bija simt piecus gadus veca sava vīra namā, un viņa atlaida savu kalponi brīvībā. Viņa nomira Betulijā, un viņu apglabāja viņas vīra Manases kapa alā.


text:
Israēla nams apraudāja viņu septiņas dienas. Savu mantu pirms miršanas viņa bija sadalījusi visiem sava vīra Manases un savas cilts tuviniekiem.


text:
Un neviens neapdraudēja israēliešus Judītes dienās un vēl daudzas dienas pēc tam, kad viņa nomira. <br/> <br/> Esteres grāmata no Septuagintas


text:
[1] Artakserksa Lielā valdīšanas otrajā gadā nīsāna mēneša pirmajā dienā Mordohajs, Jaīra dēls, – Jaīrs bija Semeja, tas Kisaja dēls, no Benjāmina cilts – redzēja sapni.


text:
[3] Viņš bija viens no tiem gūstekņiem, kurus Nebūkadnecars, Bābeles ķēniņš, aizveda no Jeruzālemes gūstā kopā ar Jūdejas ķēniņu Jehoniju.


text:
[5] Un, redzi – parādījās divas milzīgas čūskas, kas bija gatavas cīnīties viena ar otru; viņu šņākšana bija briesmīga.


text:
[8] Visa taisnīgā tauta, satraukta bailēs no ļaunuma, jau bija sagatavojusies bojāejai un skaļi piesauca Dievu.


text:
[11] Pēc pamošanās Mordohajs, kas bija redzējis šo sapni un to, ko Dievs bija nolēmis darīt, paturēja to savā sirdī un gribēja izprast tā jēgu, pirms vēl iestājas nakts.


text:
[12] Kādā atpūtas brīdī Mordohajs bija pilī kopā ar Gabatu un Tarru, ķēniņa diviem einuhiem, kas sargāja pili.


text:
[13] Viņš dzirdēja viņu apspriešanos un, apsvēris viņu nodomus, saprata, ka tie gatavojas paši savām rokām nogalināt ķēniņu Artakserksu. To viņš paziņoja ķēniņam.


text:
[15] Šos notikumus ķēniņš pierakstīja, lai par tiem saglabātos piemiņa, arī Mordohajs tos pierakstīja.


text:
[17] Amans, Amadata dēls, bugajietis, bija augstā godā pie ķēniņa. To divu einuhu dēļ viņš visādi mēģināja nodarīt ļaunu Mordohajam un viņa tautai. Ķēniņa vēstījums par jūdu masveida iznīcināšanu B


text:
[1] Te ir šīs vēstules noraksts. Lielais ķēniņš Artakserkss simt divdesmit septiņiem pārvaldniekiem un pakļautajiem vietvalžiem visās zemēs no Indijas līdz Etiopijai raksta tā:


text:
[2] “Valdīdams pār daudzām tautām un būdams varens visā pasaulē, es, valdot miermīlīgi un lēnprātīgi bez dižošanās ar savas varas stiprumu, esmu gribējis gādāt, lai mani padotie savu dzīvi allaž vadītu bez satraukuma un lai mūsu valsts būtu rāma un droša ikvienam, kas pa to pārvietojas, līdz pat galējām tās robežām un lai miers, pēc kā ilgojas visi cilvēki, tajā tiktu atjaunots.


text:
[3] Kad es jautāju saviem padomniekiem, kā to varētu izdarīt, Amans, kas pie mums īpaši izcēlies ar savu gudrību un ir pierādījis savu nemainīgo labvēlību un stingro uzticību un tādēļ kā balvu ieguvis godu būt otrajam aiz ķēniņa,


text:
[4] norādīja mums, ka starp visām pasaules ciltīm ir iejaukusies kāda neciešama tauta, kas ar saviem likumiem nostājas pret ikvienu citu tautu un ķēniņu pavēles atstāj pilnīgi bez ievērības, lai nenostiprinātos mūsu kopīgā valdīšana, kas ir pareiza un nevainojama.


text:
[5] Kad nu mēs esam noskaidrojuši, ka šī tauta ir vienīgā, kas allaž nostājas pret ikvienu cilvēku, kuras dzīves veids ir balstīts svešos likumos, kura neievēro mūsu noteikumus un ir naidīgi noskaņota un dara vislielākās ļaundarības, lai mūsu valsts nesasniegtu labklājību, –


text:
[6] mēs pavēlam tos, par kuriem jums rakstījis Amans, valsts lietu pārzinis un mūsu otrais tēvs, visus ar sievām un bērniem iznīdēt līdz saknēm ar viņu ienaidnieku zobeniem bez žēlastības un saudzēšanas šā gada divpadsmitā mēneša, adāra, četrpadsmitajā dienā,


text:
[7] lai šie, kas jau agrāk bija naidīgi un arī tagad tādi ir, vienā dienā notriekti pazemē, netraucē turpmāk mūsu valstij dzīvot labklājībā un mierā uz visiem laikiem.”


text:
[2] “Kungs, Kungs, tu, kas valdi pār visu, tādēļ ka viss ir tavā varā un nav neviena, kas varētu tev pretoties, ja tu gribi glābt Israēlu.


text:
[3] Tu esi radījis debesis un zemi un visu, kas pasaulē apbrīnojams, un tu esi Kungs pār visu; nav neviena, kas tev, Kungam, stātos pretim.


text:
[4] Tev viss ir zināms, Kungs! Tu zini arī, ka nedz augstprātības, nedz lepnības vai iedomības dēļ es neliecu ceļus lepnā Amana priekšā – es labprāt būtu skūpstījis viņa kāju pēdas, lai tikai glābtu Israēlu, –


text:
[5] bet es tā rīkojos, lai cilvēka gods netiktu pacelts augstāk par Dieva godu. Neviena priekšā es neliekšu ceļus, vienīgi tavā priekšā, mans Kungs, un to es nedarīšu aiz lepnības.


text:
[6] Un tagad, Kungs Dievs, Valdniek, Ābrahāma Dievs, pasaudzē savu tautu, jo pret mums vēršas ar iznīcināšanas draudiem un tīko izpostīt mantojumu, kas tev pieder no sākta gala.


text:
[8] Uzklausi manu lūgšanu un apžēlojies par savu mantojumu, un pārvērt mūsu bēdas priekā, lai mēs, dzīvi būdami, dziedātu slavas dziesmas tavam vārdam, Kungs, un nepazudini tos, kas tevi slavē.”


text:
[10] Arī ķēniņiene Estere, nāves satraukuma pārņemta, meklēja patvērumu pie Kunga. Novilkusi godības tērpu un apvilkusi izmisuma un sēru drēbes, lepnā krāšņuma vietā pelnus un pīšļus sev uz galvas uzkaisījusi, savu miesu izmērdējusi un it visu, kas viņā priecēja ar savu skaistumu, nosegusi ar atrisušām matu cirtām, viņa vērsās ar lūgšanām pie Kunga, Israēla Dieva, sacīdama:


text:
[11] “Mans Kungs, kas esi mūsu vienīgais Valdnieks! Palīdzi man, es esmu viena, un man nav cita palīga kā vienīgi tu, jo briesmas man ir tuvu.


text:
[12] Kopš mazām dienām es savā tēva dzimtā esmu dzirdējusi, ka tu, Kungs, no visām tautām sev esi izvēlējies Israēlu un no visiem senčiem mūsu tēvus iecēlis par mūžīgiem mantiniekiem, un visu, ko tu viņiem esi teicis, tu esi darījis.


text:
[13] Taču nu mēs esam nogrēkojušies tavā priekšā, un tu mūs esi nodevis mūsu ienaidnieku rokās par to, ka esam godājuši viņu dievus. Kungs, tu esi taisns!


text:
[14] Bet viņiem nebija gana ar mūsu rūgto verdzību; savas rokas liekot uz elkdievu rokām, viņi ir apņēmušies iznīcināt to, ko tu mums ar savu muti esi zvērējis, izdeldēt to, kas ir tava mantojuma daļa, aizdarīt muti tiem, kas tevi slavē, izdzēst tava nama un tava altāra godību


text:
[15] un atdarīt muti cittautiešiem, lai slavināti tiktu neīstie dievi un lai miesīgais ķēniņš sajūsmā tiktu apbrīnots uz laiku laikiem.


text:
[16] Neatdod, Kungs, savu zizli tiem, kas nav nekādi dievi, un neļauj smieties par mūsu krišanu, bet pavērs viņu nodomus pret viņiem pašiem un liec kaunā to, kurš sācis to visu pret mums.


text:
[17] Atceries, Kungs, mūs un parādies mums mūsu bēdu laikā un iedrošini mani, tu, kas esi Valdnieks pār visiem dieviem un pār jebkuru varu.


text:
[18] Liec manā mutē skanīgu vārdu, ko teikt šī lauvas priekšā, un iegrozi viņa sirdsprātu, lai viņš ienīstu to, kurš mūs apkaro, tā ka tas kopā ar saviem domubiedriem dabū galu;


text:
[19] bet mūs izglāb ar savu roku un palīdzi man, kas esmu viena un kam nav cita palīga kā vienīgi tu, Kungs.


text:
[20] Tev viss ir zināms, un tu zini arī, ka es ienīstu godu, kas man tiek dots no tavu baušļu neatzinējiem, un man ir pretīgi dalīt laulības gultu ar neapgraizītajiem un jebkuru svešai ciltij piederīgo.


text:
[21] Tu zini, ka tā man ir nepieciešamība – likt galvā savu lepnības rotu tajās dienās, kad parādos atklātībā, es to daru ar riebumu; man tā ir pretīga kā aptraipīta skranda, un es to nevalkāju, kad viena mierīgi vadu savas dienas.


text:
[22] Tava kalpone nav baudījusi ēdienu no Amana galda, nav pagodinājusi ķēniņa dzīres un nav dzērusi upurvīnu;


text:
[23] un tava kalpone nav baudījusi prieku kopš liktenīgā pavērsiena dienas līdz pat šim laikam kā vienīgi tevī, Kungs, Ābrahāma Dievs.


text:
[24] Dievs, tu, kas ar savu spēku valdi pār visiem, uzklausi cerību zaudējušo lūgšanas, izpestī mūs no ļaunprātīgo rokām un izpestī mani no manām bailēm!”


text:
[1] Ķēniņiene Estere savās goda drēbēs atkal atguva krāšņumu. Piesaukusi visu redzošo un glābēju Dievu, viņa paaicināja divas savas uzticamākās kalpones; pret vienu viņa maigi atspiedās, otra sekoja, pieturot tērpu.


text:
[2] Viņa bija krāšņa savā skaistuma pilnībā, viņas seja bija priecīga, atvērta mīlestībai, bet sirds bija sažņaugta bailēs.


text:
[3] Iegājusi pa durvīm, viņa nostājās ķēniņa priekšā, kas sēdēja varas tronī savas augstības tērpā – viss zeltā un dārgakmeņos; viņa izskats iedvesa bijību.


text:
[4] Viņš pacēla savas ugunīgi dzirkstošās acis, un viņa sejā atspoguļojās viņa godība. Kad viņš paskatījās ar savu dusmīgo skatienu, ķēniņiene sagrīļojās, nespēkā nobālēja un atspiedās pret pavadones galvu.


text:
[5] Tad Dievs ķēniņa garu pavērsa uz laipnību. Nemiera pārņemts, viņš pielēca no sava troņa, saņēma ķēniņieni savos apkampienos un turēja, līdz tā atguvās; tad viņš mierināja viņu laipniem vārdiem, sacīdams:


text:
[6] “Kas tev ir, Estere? Es esmu tavs brālis, esi droša. Tev nedraud bojāeja, jo šī pavēle ir mūsu abu kopīga pavēle. Nāc tuvāk.”


text:
[7] Estere viņam teica: “Es redzēju tevi, kungs, kā Dieva eņģeli, un mana sirds satraucās aiz bijības tavas godības priekšā, tādēļ ka tu, kungs, esi apbrīnojams un tava seja ir žēlastības pilna.”


text:
[8] Bet sarunas laikā viņa bezspēkā sabruka, un ķēniņš ļoti satraucās, un visi viņa kalpi centās Esteri iedrošināt.


text:
[2] “Lielais ķēniņš Artakserkss vēl prieku simt divdesmit septiņu apgabalu pārvaldniekiem zemēs no Indijas līdz Etiopijai un visiem tiem, kas mūsu nodomiem ir labvēlīgi.


text:
[3] Daudzi, kas savu labdaru lielās labestības dēļ celti augstā godā, ir kļuvuši augstprātīgi un meklē iespēju darīt ļaunu ne tikai pavalstniekiem, savā nesātībā viņi mēģina kalt viltus plānus arī pret saviem labdariem;


text:
[4] zaudējuši pateicības jūtas pret cilvēkiem, viņi, lepnībā dižodamies kā tādi, kam krietnums ir svešs, domā, ka izbēgs no visu redzošā Dieva soda par savu nelietību.


text:
[5] Bet bieži gadās arī tādi, kas draugus, kas tiem uzticējušies un devuši viņu rokās varu kārtot lietas, ar pierunāšanu ir padarījuši par līdzvainīgiem nevainīgu asiņu izliešanā un tā iesaistījuši tos nelabojamā nelaimē,


text:
[7] To var redzēt ne tik daudz senākajos notikumos, par kuriem esam stāstījuši, cik tajos, kurus jūs redzat acu priekšā notiekam, kad tie, kas nav varas cienīgi, neģēlīgi veic ļaundarības.


text:
[8] Tādēļ mums jāparūpējas, lai uz priekšu mūsu valstī valdītu kārtība un mēs varētu nodrošināt mieru visiem cilvēkiem,


text:
[10] Tā Amans, Amadata dēls, maķedonietis, persiešu asinīm – svešs, būdams pilnīgi atšķirīgs no mūsu labestības, tika uzņemts pie mums kā viesis


text:
[11] un baudīja lielu draudzīgumu, kāds mums ir pret visām tautām, ka tika nosaukts par mūsu tēvu un visu laiku tika godāts kā otrais cilvēks pie ķēniņa varas troņa.


text:
[13] bet mūsu glābēju un pastāvīgo labdari Mordohaju un nevainojamo mūsu valsts līdzvaldnieci Esteri gribēja izdeldēt līdz ar visu viņu tautu, visādiem paņēmieniem pinot viltus intrigas.


text:
[14] Viņš domāja, ka tā padarīs mūsu zemi no ļaudīm tukšāku un valdīšana pār persiešiem nonāks maķedoniešu rokās.


text:
[15] Bet mēs esam sapratuši, ka jūdi, kurus šis trīskārt noziedzīgais bija nolēmis izdeldēšanai, nebūt nav ļaundari, bet dzīvo pēc taisnīgiem likumiem,


text:
[16] viņi ir visaugstākā varenā dzīvā Dieva dēli, tā Dieva, kas mums un mūsu priekštečiem nosargājis mūsu valsti vislabākajā kārtībā.


text:
[17] Jūs darīsiet labi, ja nepildīsiet pavēles, kuras jums rakstījis Amans, Amadata dēls, jo viņš, kas to visu bija darījis, ir piesists krustā pie Sūsas vārtiem līdz ar visu savu namu, tā uz karstām pēdām saņemdams pelnītu sodu no visu valdošā Dieva.


text:
[18] Izlieciet šīs vēstules norakstu ikvienā pieejamā vietā un ļaujiet jūdiem droši dzīvot pēc viņu likumiem; sniedziet savu atbalstu, lai šā gada divpadsmitā mēneša, tas ir, adāra trīspadsmitajā dienā viņi varētu atriebties tiem, kas viņiem uzbrukuši viņu bēdu dienās.


text:
[20] Tāpat kā citus savus svētkus ar visu līksmību atzīmējiet arī šo dienu, lai tagad un turpmāk būtu glābiņš mums un labvēlīgi noskaņotiem persiešiem, bet tiem, kas mums gatavo ļaunu, lai tā ir pazudināšanas piemiņa.


text:
[21] Ikviena pilsēta un viss apgabals kopumā, kas tā nedarīs, piedzīvos iznīcināšanu ar zobenu un uguni bez žēlastības. Tur ne tikai cilvēki nedzīvos, tur neapmetīsies pat zvēri un putni.”


text:
[3] Bija mazs avots, kas tapa par upi, un bija gaisma, saule un daudz ūdeņu. Estere ir šī upe, viņu apprecēja ķēniņš un padarīja par ķēniņieni.


text:
[6] bet mana tauta ir israēlieši, kas piesauca Dievu un tika glābti. Kungs izglāba savu tautu un pasargāja mūs no visiem šiem ļaunumiem. Un Dievs darīja zīmes un lielus brīnumus, kas nav noticis pie citām tautām.


text:
[8] Šīs divas lozes nāca Dieva un visu tautu priekšā tiesas dienā, kad bija pienācis īstais laiks un brīdis.


text:
[10] Šīs dienas viņiem būs svētki adāra mēnesī – četrpadsmitajā un piecpadsmitajā šā mēneša dienā, kas Dieva priekšā visiem kopā svinami ar prieku un līksmību paaudzēs uz mūžu mūžiem Dieva tautā – Israēlā.”


text:
[11] Ptolemaja un Kleopatras valdīšanas ceturtajā gadā šo vēstījumu par pūrīmu atnesa Dosifajs, kurš teicās esam priesteris un levīts, un viņa dēls Ptolemajs; viņi teica, ka to iztulkojis Līsimahs, Ptolemaja dēls, kas bija Jeruzālemē.


text:
Un tā Filopators, no pārnākušajiem uzzinājis, ka Antiohs sagrābis viņa pārvaldītās zemes, sasauca visus kājnieku un jātnieku spēkus un, paņēmis līdzi māsu Arsinoju, devās ceļā uz Rafijas novadu, kur bija izvietojušies Antioha pulki.


text:
Bet kāds vīrs, vārdā Teodots, nodomāja rīkoties sazvērnieciski un, no viņam uzticētajiem Ptolemaja kareivjiem paņēmis spēcīgākos, naktī iekļuva Ptolemaja teltī, lai pats to nogalinātu un izvairītos no kara.


text:
Tomēr Dositejs, Drimila dēls, pēc izcelsmes jūds, kurš vēlāk atmeta paražas un novērsās no tēvu ticības, viņu aizkavēja – viņš ieveda teltī kādu parastu vīru, kuram vajadzēja mirt Ptolemaja vietā.


text:
Kad sākās nikna kauja, kurā veiksmīgāks rādījās Antiohs, Arsinoja izlaistiem matiem apstaigāja kareivjus, žēlabās un asarās aizrautīgi aicinot viņus drošsirdīgi aizsargāt pašiem sevi, bērnus un sievas, un paziņoja, ka uzvaras gadījumā katram dos divas zelta minas.


text:
Kad jūdi sūtīja pie viņa pārstāvjus no vecajo padomes un cienījamiem ļaudīm, lai viņu sveiktu un pasniegtu tam godaveltes un izteiktu prieku par to, kas noticis, izrādījās, ka viņš pats vēlas ar tiem pēc iespējas ātrāk tikties.


text:
Ieradies Jeruzālemē un ziedojis visvarenajam Dievam, pateicies un veicis citas šeit pienācīgas darbības, viņš, svētvietā iegājis, bija pārsteigts par tās cildenumu un daiļumu


text:
Kad viņam pavēstīja, ka to neklājas – pat pašu ļaudīm nav ļauts tur ieiet, nedz visiem priesteriem, vienīgi augstajam priesterim un arī tikai reizi gadā, viņš tomēr nepaklausīja.


text:
Un, kad nolasīja likumu, Ptolemajs turpināja uzstāt, ka viņam jāiet iekšā, sacīdams: ja arī tiem šis gods liegts, man tā nebūs.


text:
Bet, kad nu tomēr tā noticis, Ptolemajs bilda, vai viņam neieiet pavisam iekšā, vai nu viņi to grib, vai ne.


text:
Tad priesteri pilnā ģērbā krita ceļos un lūdza visvareno Dievu palīdzēt, lai viņš novērš Ptolemaja kāri tikt iekšā ar varu, un svētvietu pārņēma kliegšana un raudas.


text:
jaunavas, kas bija palikušas sievu istabās kopā ar mātēm, rāvās laukā un kaisīja matus pelniem, pieskandēdamas laukumus klaigām un vaimanām.


text:
Vēl citas, jau saposušās, atstāja sagaidīšanai iekārtotās precību guļamistabas un kaunu un metās juceklīgi skraidīt pa pilsētu.


text:
Bet jaundzimušo mātes un barotājas, kur nu katra bērnus pametušas – citas mājās, citas ielās, dedzīgi pulcējās pie Visusvētā tempļa.


text:
aicināja ķerties pie ieročiem un drosmīgi mirt par tēvu likumiem; viņi sarīkoja tajā vietā pamatīgu jucekli, un, tikai vecāku vīru un ticības kalpu savaldīti, tie atgriezās lūgšanās.


text:
To redzēdami, viņa ļaudis līdz ar mūsējiem lūdzās Visuvareno atbalstīt viņus šajā brīdī un nepieļaut tik pretlikumīgu un augstprātīgu rīcību.


text:
Likās, ka ne vien cilvēki, bet pat sienas un pamati dun itin kā patiesi visi tobrīd vēlētos nāvi, lai vietu neskartu zaimojums.


text:
Bet augstais priesteris Simons, tempļa priekšā ceļos nometies un rokas pastiepis, lēnprātīgi pauda šādu lūgšanu:


text:
“Kungs, Kungs, debesu Ķēniņ un visas radības Valdniek, Svētais no svētajiem, vienīgais Valdītāj un visa Pavēlniek, pievērs skatienu mums, kas ciešam no bezgoža un zaimotāja, kurš iededzies augstprātībā un visspēcībā.


text:
Tu esi visa Radītājs un visa tiesīgs un varens Valdītājs, tu tiesā tos, kas rīkojas pārdroši un augstprātīgi.


text:
Tu jau reiz iznīdēji netaisnības darītājus, starp kuriem bija milži, pārliecināti spēkā un pārdrošībā, uzsūtīdams tiem neizmērojamus ūdeņus.


text:
Tu ugunī un sērā sadedzināji sodomiešus, kas rīkojās augstprātīgi un bija klaji ļaundarībās, un atstāji piemēru pēcnācējiem.


text:
Tu izrādīji savu spēku, daudziem un dažādiem sodiem pakļaudams nekaunīgo faraonu, tavas svētās Israēla tautas paverdzinātāju, un liki iepazīt savu lielo varu.


text:
Un vajātāju ar kaujas ratiem un ļaužu pūli tu ietrieci jūras dzīlēs, bet tos, kuri ticēja tev, visas radības Valdītājam, tu aizvedi neskartus,


text:
Tu, Valdniek, plašās un neaptveramās zemes Radītāj, izvēlējies šo pilsētu un svētīji šo vietu tavā vārdā, kam nekā netrūkst, un izredzēji to, brīnišķi atklādamies un radot tai stiprinājumu tava dižā un godājamā vārda slavai.


text:
Un, Israēla namu mīlēdams, tu pavēstīji – ja mūs piemeklēs likstas un pārņems grūtības, šajā vietā nākuši, mēs lūgsimies un tu sadzirdēsi mūsu lūgšanu.


text:
Un redzi, arī tagad, svētais Valdniek, mēs ciešam mūsu daudzo un lielo grēku dēļ – mēs esam pakļauti mūsu ienaidniekiem un esam krituši vājumā.


text:
Un mūsu pagrimumā tas nekrietnais cilvēks un zaimotājs grib apkaunot šo zemes virsū tavas slavas vārdā iezīmēto vietu.


text:
nesodi mūs par šīs vietas nopulgošanu un nevaino mūs zaimošanā, lai nedižojas savā garā likumu pārkāpēji un lai nelīksmo savas valodas lepnībā, teikdami:


text:
Lai drīz mūs sasniedz tava žēlastība, sniedz uzslavas pagrimušo mutēm un satriekto dvēselēm, radīdams mums mieru.”


text:
Tad Dievs, visa vērotājs un visupirmais svētais no svētajiem, uzklausījis taisnīgo lūgšanu, šaustīja to, kas bija cēlies varens augstprātībā un pārdrošībā,


text:
purinādams to šurpu turpu kā niedri vējā, tā ka viņš nokrita zemē bezpalīdzīgs, nekustīgiem locekļiem un, taisnīgā soda pārņemts, nespēja izdvest ne skaņas.


text:
Tad viņa draugi un miesassargi, redzēdami spējo sodīšanu, kas viņu skārusi, un bažīdamies, ka viņš nepamet dzīvi, lielu baiļu pārņemti, steidzīgi izvilka to laukā.


text:
Tomēr vēlāk, ar laiku atguvies, viņš neko nenožēloja, bet devās prom ar pārmetumiem un asiem draudiem.


text:
Nonācis Ēģiptē, viņš kopā ar saviem uzdzīves līdzbiedriem un draugiem, kas nošķīrušies no jebkā taisnīga, vairodams nekrietnības un


text:
guvis sātu neskaitāmās izlaidībās, kļuva pat tik nekaunīgs, ka cēla neslavu jūdu zemēm, un arī daudzi viņa draugi, vērodami ķēniņa tieksmi, pakļāvās viņa gribai.


text:
“Lai neviens, kas nenes ziedojumu, neiet viņu svētnīcās, bet visi jūdi lai tiek ierakstīti vienkāršās tautas sarakstos un kalpu kārtā; tie, kas pretojas, lai ar varu tiek atvilkti un nogalēti;


text:
pierakstītajiem uz ķermeņa lai tiek ar uguni iededzināta Dionīsa vīnoglapas zīme un lai tie tiek norobežoti norādītajā pārvaldījumā.”


text:
Lai tomēr neliktos visiem nīstams, viņš vēl pierakstīja: “Ja kādi no viņiem izvēlētos pievērsties cittautiešu ticības rituāliem, tad tie būs līdztiesīgi Aleksandrijas pilsoņiem.”


text:
Tad daži piekrita pilsonībai un, piesmējuši svētuma pamatus, vieglu roku padevās, cerēdami baudīt kādu lielu slavu no piesliešanās ķēniņam.


text:
Bet vairākums nostiprinājās cēlā dvēselē un neatkāpās no dievbijības, iemainīdami naudu pret dzīvību un bezbailīgi mēģinādami izvairīties no pierakstīšanas;


text:
viņi ļāvās cerībai gūt Dieva atbalstu un novērsās no atkritējiem, uzskatīja tos par tautas ienaidniekiem un vairījās ar tiem tikties un labvēlīgi pret tiem izturēties.


text:
To uzzinājis, bezgodi pārņēma tik liels naids, ka viņš saniknojās un kļuva bargs ne vien pret Aleksandrijā dzīvojošiem, bet pret visiem jūdiem valstī un pavēlēja steidzami sadzīt visus vienkop un zemiski atņemt tiem dzīvību.


text:
Kad to darīja, ļaundarību atbalstītāji izplatīja nekrietnas runas par jūdu cilti – tāds rīkojums dots it kā tādēļ, ka viņi izvairījušies no likumīgām paražām.


text:
tomēr godāja Dievu un, pakļaudamies viņa bauslībai, bija noteikuši atšķirību ēšanā, tādēļ dažiem arī šķita nīstami.


text:
Bet, tā kā attiecības viņi veidoja labos darbos un taisnīgumā, visi citi ļaudis tos turēja par krietniem.


text:
bet izcēla atšķirīgo pielūgšanas un ēšanas veidu, stāstīdami, ka tie nevienojas maltītēs ne ar valdnieku, ne augstmaņiem, ka ir nelabvēlīgi un diezgan lieli pretinieki valsts lietām: tā tika izplatīta apzināta neslava.


text:
Pilsētas grieķi, kas nejuta nekādu kaitējumu no jūdiem, vērodami neticamo kņadu un pamatīgās ļaužu pulcēšanās, bet nespēdami tiem palīdzēt, jo tas bija ķēniņa uzstājīgs rīkojums, tomēr mierināja viņus, pārdzīvoja un paredzēja pārmaiņas;


text:
Daži kaimiņi un draugi un darījumos saistītie slepus tos pieņēma, sniedza tiem atbalstu un pašaizliedzīgu palīdzību.


text:
Bet Ptolemajs, pacilāts brīža apmierinātībā un neapjauzdams diženā Dieva varu, paredzēja palikt arvien pie tā paša lēmuma un uzrakstīja tiem šādu paziņojumu:


text:
“Ķēniņš Ptolemajs Filopators Ēģiptes iedzīvotājiem un valsts karavadoņiem, un kareivjiem vēl būt sveicinātiem un veseliem;


text:
Tā kā karagājiens uz Āziju, par kuru jūs zināt, ar negaidītu atbalstu no dievu puses un kā plānots ir pabeigts,


text:
mēs nospriedām ne jau ar šķēpa varu, bet miermīlībā un dziļā cilvēkmīlestībā balstīt tautas, kas dzīvo Lejassīrijā un Foinīkijā, un tām no laba prāta darīt labu.


text:
Un, dalot pilsētu svētnīcām bagātīgus pienesumus, mēs nonācām arī līdz Jeruzālemei nolūkā pagodināt to nekrietno un neprātībā pastāvīgo ļaužu svētvietu.


text:
Bet viņi mūsu ierašanos pieņēma vārdos, ne darbos, un, kad mēs vēlējāmies ieiet viņu templī un izrādīt godu, kā pienākas, ar ļoti vērtīgām veltēm,


text:
tie, senas augstprātības mudīti, liedza mums ieiešanu, lai gan cilvēcīgās attieksmes dēļ, kāda mums raksturīga pret visiem ļaudīm, spēks no mūsu puses netika lietots.


text:
Savu klajo naidīgumu izrādīdami, jūdi ir vienīgā tauta, kas turas pret ķēniņiem un saviem labdariem un nevēlas pildīt neko likumīgu.


text:
Bet mēs to neņēmām vērā un, pēc uzvaras atgriezušies Ēģiptē, atzinām visas tautas un izturējāmies pret tām ar cilvēkmīlestību, kā pienākas,


text:
un mēs paziņojām jūdiem, ka neturam ļaunu: tā kā viņi ar mums kopā karoja un uzņēmās daudzus darbus, kas izsenis bija tiem uzticēti, mēs nolēmām viņus atzīmēt un pagodināt ar Aleksandrijas pilsonību un padarīt par līdzdalīgiem pastāvīgu priesteru kārtā.


text:
Tomēr viņi to uztvēra citādi un pēc savas iedzimtās ļaundabas atraidīja labumu un kā vienmēr pievērsās nekrietnajam;


text:
viņi noniecināja pilsonību un pat klaji un slēpti nomelno tos nedaudzos no viņiem, kas godam izturas pret mums, un arvien vēl plāno, ka mēs drīz atcelsim savus lēmumus viņu bēdīgi slavenā dzīves veida dēļ.


text:
Tādēļ mēs, dažādu piemēru gana pārliecināti, ka jūdi jebkurā situācijā ir mums nelabvēlīgi, un rūpēs par to, lai savā aizmugurē nerastu šos bezgožus nodevējus un naidīgos barbarus, ja pēkšņi nemieri vērstos pret mums,


text:
pavēlam: līdzko parādās šis vēstījums, nekavējoties, pat izmantojot spēku un varu, sūtīt pie mums no visurienes sasauktus minētos cilvēkus ar sievām un bērniem, dzelzs važās ieslēgtus, uz cietsirdīgu un negoda pilnu nāvi, kāda pienākas ļaunprāšiem.


text:
Uzskatām, ka līdz ar viņu sodīšanu turpmāk mūsu valsts lietas būs nesatricināmas un vislabākajā kārtībā.


text:
Un tas, kas slēps kādu jūdu, no veca vīra līdz bērnam un pat zīdainim, līdz ar visu saimi tiks apkaunojošās mocībās nosists ar rungām.


text:
Bet uzrādītājs saņems valdījumā uzrādītā cilvēka īpašumu un divus tūkstošus drahmu no ķēniņa kases un tiks apbalvots ar brīvību.


text:
Bet ikviena vieta, kur tiktu atrasts slēpjamies jūds, lai top izdedzināta un neapdzīvota un lai ir pilnīgi nelietojama jebkurai mirstīgai radībai uz mūžīgiem laikiem.”


text:
Visur, kur tika saņemts šis rīkojums, cittautiešos izcēlās vispārēja līksmība ar prieku un izsaucieniem, it kā izsenis prātā iemitušais naids nu pārdroši atklātos.


text:
Bet jūdi neizsakāmi skuma un žēlabās raudāja un vaimanāja, jo bēdas plosīja viņu sirdis, it visur dzirdēja savas nedomātās un pēkšņās iznīcības apraudātājus.


text:
Vai bija kāds novads vai pilsēta, kāda ļaužu apdzīvota vieta vai iela, ko nepārņemtu viņu gaudas un izmisums?


text:
Ar skarbu dvēseles nežēlību kareivji pilsētās tos visus veda projām, tā ka pat daži ienaidnieki, redzēdami tādu ārkārtēju sodīšanu, vispārējas žēlas un apcerēdami dzīves neparedzamās likstas, apraudāja jūdu nožēlojamo izsūtīšanu.


text:
Jo veda pūli vecu, sirmu cilvēku vārgām, vecuma saliektām kājām; un, aizbildinoties ar promiešanas steidzīgumu, tos visai nekaunīgi izrīkoja iet ašāk.


text:
Bet jaunas sievietes, kas vēl nesen laulības gultu dalījušas, kopdzīves prieku apmainīja pret vaimanām un mirrēm svaidītos matus kaisīja pelniem; tās tika vestas pusapģērbtas un, sveštautiešu varasdarbu plosītas, kāzu dziesmu vietā vilka raudu dziesmas.


text:
Un viņu laulātie vīri vainagu vietā virvēm ap kaklu jauneklības plaukumā laimības un jaunības prieku vietā atlikušās kāzu dienas vadīja raudu dziesmās, savā priekšā jau skatīdami pekli.


text:
Viņi tika vesti kā zvēri dzelzs važās, vieni pie kakla piesieti kuģa soliem, citi cieši aiz kājām savažoti.


text:
Vēl virsū viņiem tika uzvilkts biezs pārsegs, tā ka gaismas tie neredzēja un visu kuģošanas laiku tika turēti kā sazvērnieki.


text:
Kad nu tie, braucienam beidzoties, pēc valdnieka pavēles bija atvesti uz vietu, sauktu Shedija, viņš lika tos sadzīt piepilsētas zirgu skriešanās laukumā, visai plašā un atbilstošā, lai visi ceļā uz pilsētu un atceļā no tās redzētu šo piemēru un lai viņi nevarētu sazināties ar ķēniņa spēkiem, nedz rastu, kur patverties.


text:
Kad tas tā tika izrīkots, Ptolemajs padzirdēja, ka pilsētas jūdi diezgan bieži slepus dodas pie tautiešiem apraudāt viņu neslavas pilnās ciešanas;


text:
viņš lika pierakstīt visus jūdus pēc vārda nevis lai tie veiktu iepriekš norādītos spaidu darbus, bet lai viņus, par izziņoto cietsirdību satriektus, beigās iznīcinātu vienā dienā.


text:
Pierakstīšana notika ārkārtīgā steigā, tomēr, pat uzcītīgi sēžot no saules lēkta līdz rietam, četrdesmit dienās vēl nebeidzās.


text:
Ķēniņš lielā sajūsmā rīkoja varenas un plašas dzīres pie visiem cittautiešu ziedokļiem, tālu no patiesības aizklīdušās domās un klajiem vārdiem nebeidzami slavēdams tos, kas kurli uzrunāt vai sasniegt jūdus, bet par diženo Dievu izteikdamies nievājoši.


text:
Pēc kāda laika rakstveži pieteicās ķēniņam, ka nav spējīgi veikt jūdu pierakstīšanu, jo viņu skaits bija milzīgs,


text:
un to vēl daudz visā valstī gan mājās patvērušies, gan tālākās vietās, tā ka tas ir neiespējams pasākums pat visas Ēģiptes varām.


text:
Kad ķēniņš tiem bargi piedraudēja kā uzpirktiem, lai izplānotu bēgšanu, viņiem, minot pierādījumus, bija skaidri viņš jāpārliecina,


text:
un lika viņam nākamajā dienā visus ziloņus, kopā piecsimt, bagātīgi sazāļot ar vīraku un piedzirdīt ar tīru vīnu un tādus, pārmērīgas barošanas satracinātus, ievest pie jūdiem uz viņu slaktiņu.


text:
To visu norīkojis, viņš metās dzīrošanā, no draugiem un kareivjiem saaicinot pret jūdiem visnaidīgākos.


text:
Šai lietai paredzētie kalpotāji jau vakarā aizgāja sasiet nelaimīgajiem rokas un noteica citus drošības līdzekļus, domādami, ka naktī šos ļaudis gaida bojāeja un gals.


text:
nepārstāja balsī un ar asarām piesaukt vareno Kungu un visas varas Valdītāju, savu žēlsirdīgo Dievu un Tēvu,


text:
lai tas atvaira no viņiem briesmīgo lēmumu un ar savu diženo atklāšanos izrauj tos no gandrīz neizbēgamās bojāejas.


text:
Bet Hermons, sadzirdījis briesmīgos ziloņus ar milzu daudzumu vīna un apreibinājis ar vīraku, rīta agrumā ieradās pilī, lai ziņotu par to ķēniņam.


text:
Bet ķēniņam – arī visiem, kas vēlas, no laiku laikiem kā dienā, tā naktī vērtīgo mantu – miega devu uzsūtīja tās dāvinātājs,


text:
un ar Dieva ziņu viņš bija ieslīdzis tīkamā un dziļā dusā, novirzīts no nelietīgā plāna, aizmirsis un vareni pievilts lēmuma neatliekamībā.


text:
Un noliktās stundas izbēgušie jūdi slavēja savu svēto Dievu un lūdza labdari augstprātīgajiem cittautiešiem vēlreiz parādīt viņa visspēcīgās rokas varu.


text:
Kad desmitā stunda bija gandrīz pusē, cilvēks, kas bija atbildīgs par uzaicinātajiem, redzēdams tos sanākušus, gāja un deva ziņu ķēniņam.


text:
Kad jau labu laiku risinājās sarunas, ķēniņš, ataicinājis Hermonu, asi un draudīgi jautāja, kādēļ jūdiem ļauts pārdzīvot vēl šo dienu.


text:
tad, nežēlības pārņemts trakāk par Falarīdu, viņš sacīja, ka tiem jāpateicas viņa šodienas miegam, un pavēlēja: “Tu noteikti rītdienai tāpat sagatavo ziloņus netaisno jūdu iznīcināšanai.”


text:
Ķēniņam runājot, klātesošie visi kopā jūsmīgi un ar prieku viņam piekrita un devās katrs uz savām mājām.


text:
Bet nakti viņi pavadīja ne tik daudz miegā, cik iedomātajiem likstu vaininiekiem veltītā apsmiekla apcerēšanai.


text:
Un, tiklīdz nodziedāja pirmais gailis, Hermons, pilns apņēmības, sāka dzenāt dzīvniekus lielajā aplokā.


text:
Bet garā māktie jūdi nepārtraukti gaudās dziesmās un, rokas pret debesīm izstiepuši, lūgšus lūdzās diženo Dievu atkal sniegt viņiem palīdzību.


text:
Vēl saules stari nebija raisījušies un ķēniņš vēl nebija draugus uzņēmis, kad Hermons bija klāt un aicināja laukā, norādīdams, ka viss ir gatavs ķēniņa gribas izpildīšanai.


text:
Viņam tā runājot, ķēniņš bija pārsteigts par dīvaino ārā saukšanu un pilnīgā neziņā jautāja, kā dēļ viss tik steidzami notiek.


text:
Un tas, redzi, bija visu valdošā Dieva darbs – viest aizmirstību par to, ko Ptolemajs pats iepriekš bija nodomājis.


text:
Hermons un visi draugi skaidroja: dzīvnieki un karaspēks, ķēniņ, sagatavots pēc tava stingrā norādījuma.


text:
Bet ķēniņš, par teikto smagi saniknojies, jo Dieva gādības dēļ par šīm lietām tika izjaukts viss viņa nodoms, cieši noskatījies, piedraudēja:


text:
“Ja tavi vecāki būtu te vai pēcnācēji bērni, es tos būtu gatavojis mežonīgajiem zvēriem par pamatīgu ēsmu šo nevainīgo jūdu vietā, kuri man un maniem senčiem izcili pierādījuši pilnīgi drošu uzticību.


text:
Ja nebūtu manas sirsnīgās attieksmes pret tevi draudzības un tavu darbu dēļ, tu viņu vietā šķirtos no dzīves.”


text:
Bet jūdi, izdzirduši ziņas no ķēniņa, slavēja augsto Kungu, Valdnieku no valdniekiem, ka guvuši viņa palīdzību.


text:
un, Hermonu piesaucis, viņš draudīgi sacīja: “Cik reižu, nožēlojamais, tev vajag vienu un to pašu pavēlēt –


text:
“Ķēniņ, cik ilgi tu mūs kā neprāšus tērpināsi, likdams jau trešo reizi tos iznīcināt, un atkal, nodomu mainot, atcelsi savus lēmumus?


text:
Tad nu ķēniņš gluži kā Falarīds, neprāta pārpilns, neņemdams vērā radušās dvēseles pārmaiņas, lai jūdus pasargātu, ar noziedzīgu zvērestu droši noteica, ka neatliekot sūtīs jūdus, dzīvnieku kājām un pēdām kropļotus, uz pekli,


text:
ka dosies karagājienā uz Jūdeju, ar šķēpu un uguni nolīdzinās to līdz ar zemi un satrieks ugunī viņu templi, mums nepieejamo, un tiem, kas tur ziedo, ātri padarīs to tukšu uz visiem laikiem.


text:
Tad draugi un radinieki iepriecināti un paļāvīgi izklīda, un svarīgākajās pilsētas vietās tika izvietoti karavīri apsargāšanai.


text:
Bet ziloņu pārraugs, sagatavojot dzīvniekus ar reibinošajām smaržvielām un vīnu, bija novedis tos gandrīz vai līdz trakumam;


text:
rītausmā, kad nepārredzams pūlis no pilsētas jau devās zirgu skriešanās laukuma virzienā, viņš iegāja pilī un atgādināja ķēniņam par gaidāmajiem notikumiem.


text:
Un tas, dziļu naidu pildījis nekrietno sirdi, devās līdz ar visiem smagajiem dzīvniekiem, gribēdams vēsu sirdi un paša acīm skatīt nožēlojamo un ciešanu pilno cilvēku bojāeju.


text:
Kad jūdi ieraudzīja ziloņus, kas nāca pa vārtiem, un aiz tiem bruņotus vīrus un pūļa kustības saceltos putekļus un dzirdēja smagu izsaucienu troksni,


text:
viņi, sapratuši, ka pienācis pēdējais dzīves brīdis un viņu nožēlojamo gaidu gals, krita žēlabainās vaimanās, skūpstījās apkampdamies un metās ap kaklu tuviniekiem – vecāki bērniem un mātes meitām, citas vēl turot pie krūtīm jaundzimušos, kas sūca pēdējo pienu.


text:
Tomēr, zinādami jau agrāk no debesīm sagaidīto glābšanu, viņi visi metās pie zemes un, zīdaiņus no krūtīm atrāvuši,


text:
skaļā balsī cieši piesauca visas varas Valdītāju, lūdza apžēloties un parādīties viņiem, kas jau bija nāves vārtu priekšā.


text:
Kāds godājams vīrs, pazīstams tās zemes priesteris, vārdā Elāzārs, jau krietnā vecumā un dzīvē dažādu tikumu apveltīts, aicināja sev tuvākos sirmgalvjus piesaukt svēto Dievu un lūdzās tā:


text:
paskaties uz Ābrahāma pēcnācējiem, uz svētā Jēkaba dēliem, tavas svētītās daļas tautu, kas sveša svešā zemē netaisni iet bojā.


text:
Tu pazudināji ūdeņos faraonu, šīs Ēģiptes iepriekšējo valdnieku, kurš dīžājās nekaunīgā valodā un pretlikumīgā augstprātībā ar daudziem kararatiem un pārāk lielu karaspēku, un parādīji žēlastības gaismu Israēla ciltij.


text:
Tu, Valdniek, satrieci Sanherību, spēcīgo asīriešu ķēniņu, kas lepojās milzu spēkiem un, ar ieročiem piesavinājies visas apkārtējās zemes, cēlās pret tavu svēto pilsētu, to nomelnodams savā lepnībā un pārdrošībā; tu skaidri atklāji savu spēku daudzām tautām.


text:
Tu izglābi Bābelē līdz pēdējam matam sveikus un veselus trīs draugus, kuri, lai izvairītos no tukšas pagāniskas pielūgšanas, labprātīgi atdeva savu dvēseli ugunij; tu apslacīji degošo sārtu un visu liesmu uzsūtīji ienaidniekam.


text:
Arī tagad, augstprāta Nīdēj un visžēlīgais visu Sargātāj, parādies drīz Israēla cilts brāļiem, pretlikumīgo bezgožu cittautiešu pāridarīšanas upuriem.


text:
Bet, ja mūsu dzīvi svešumā pārņēmusi necieņa pret Svēto, tad, izrāvis mūs no ienaidnieku rokām, pazudini mūs, Valdniek, pēc sava prāta.


text:
Lai tukšticībnieki neslavē elkus par tavu mīļo ļaužu bojāeju, teikdami: neglāba gan viņus viņu Dievs.


text:
Tu, Mūžīgais, kam pieder viss spēks un visa vara, pievērs tagad mums skatienu: žēlo mūs, kas nelikumīgi, bezprāta lepnībā no dzīves izrauti kā tādi sazvērnieki.


text:
Lai izbīstas tautas šodien, Visugodātais, tava neuzvaramā spēka, tev pieder spēja glābt Jēkaba cilti.


text:
Lai visām tautām atklājas, ka tu esi ar mums, Kungs, un neesi savu vaigu no mums novērsis, bet izdari, Kungs, kā sacīji: pat ienaidnieku zemē es tos nenoraidīšu.”


text:
Līdzko Elāzārs bija beidzis lūgšanu, ķēniņš ar dzīvniekiem un karaspēku visā varenībā tuvojās zirgu skriešanās laukumam.


text:
Un jūdi, to vērojot, sāka skaļi saukt uz debesīm, tā ka tas atbalsojās tuvākajās ielejās un raisīja kareivjos spēju pārdzīvojumu.


text:
Tad augsti slavētais visa Valdītājs un patiesais Dievs atklāja savu svēto vaigu un atvēra debesu vārtus, no kurienes nolaidās divi eņģeļi, slavas apmirdzēti un baisi izskatā, un redzami visiem, izņemot jūdus.


text:
Jo, kad viņš izdzirdēja kliegšanu un ieraudzīja visus saliektus bojāejas priekšā, aiz niknuma raudot, viņš draudēja draugiem, teikdams:


text:
“Jūs pārkāpjat varu un nežēlībā esat pārspējuši tirānus un mani pašu, jūsu labdarītāju, jūs grasāties atstāt bez valdīšanas un atņemt man dzīvību, slepus kaldami ļaunus plānus, kuri kaitē valstij.


text:
Kurš ikvienu ir izdzinis no viņa mājas, pretlikumīgi sapulcinājis šeit tos, kas uzticībā turējuši mūsu valsts aizsardzību?


text:
Kurš tik prettiesiski gremdējis netaisnībā ļaudis, kas izsenis starp visām tautām izcēlušies ar labvēlību pret mums visās lietās un bieži uzņēmušies visļaunākās briesmas?


text:
Raisiet, raisiet vaļā netaisnās važas; sūtiet ar mieru uz mājvietām, izlūdzoties piedošanu par nodarīto!


text:
Atsvabiniet visspēcīgā dzīvā debesu Dieva dēlus, viņš no mūsu senču laikiem līdz pat šim brīdim sniedz mūsu valstij nevainojamu slavu un labklājību.”


text:
Tā, redzi, viņš teica. Un tūdaļ atsvabinātie jūdi sāka slavēt svēto glābēju Dievu par to, ka tikko izrāvušies no nāves.


text:
Pēc tam ķēniņš, atgriezies pilsētā, atsauca pie sevis atbildīgo par ienākumiem un lika jūdiem piešķirt vīnu un pārējo, kas nepieciešams līksmošanai, nolemdams, ka tanī pašā vietā, kur viņi domāja nāvi sagaidīt, lai tie septiņas dienas pilnā priekā svin savu izglābšanos.


text:
Tad agrāk nicinātie un peklei tuvu bijušie vai gandrīz jau tajā nokāpušie, no skarbas un nožēlojamas nāves izglābtie, katru dienu svinēja priekpilnas dzīres vietā, kas reiz bija domāta kā viņu kaps un pazudināšana.


text:
Pārtraukuši asaraino dziedāšanu, viņi sāka senču dziesmu un slavēja glābēju un brīnumu radītāju Dievu.


text:
Tāpat arī ķēniņš sarīkoja krietnas dzīres tam par godu un nepārtraukti raidīja uz debesīm bagātīgus atzinības vārdus par viņu brīnumaino glābiņu.


text:
Tad nu tie, kas agrāk jūdus bija lēmuši bojāejai un ka putni tos apgānītu, un ar prieku tos pierakstījuši, tagad dziļās vaimanās gremdējās kaunā un, slavu zaudējuši, dzēsa sevī ugunīgo pārdrošību.


text:
Tikmēr jūdi, kā jau teicām, bija sākuši dziedāt un svinēdami vadīja laiku, līksmi slavējot un skandējot psalmus.


text:
Un viņi iedibināja kopīgu paražu visās jūdu dzīvesvietās paaudžu paaudzēs minētās dienas vadīt priekā un nevis izēšanās un dzeršanas dēļ, bet pateicībā par Dieva sniegto izglābšanos.


text:
Jūdu pierakstīšana ilga četrdesmit dienas – no divdesmit piektās pahona mēneša dienas līdz ceturtajai epifa mēneša dienai, viņu iznīcināšanu bija nolikuši no epifa mēneša piektās līdz septītajai dienai – trijās dienās,


text:
Jūdi pilnā ķēniņa apgādībā līksmojās līdz četrpadsmitajai dienai, kad tikās ar viņu un lūdza atlaist tos mājās.


text:
Un valdnieks, piekritis viņiem, augstsirdīgi uzrakstīja par jūdiem vēstījumu ar parakstu visiem pilsētas varasvīriem, un tam bija šāds saturs:


text:
“Ķēniņš Ptolemajs Filopators Ēģiptes varasvīriem un visām amatpersonām vēl būt sveicinātiem un veseliem.


text:
Arī paši esam sveiki un mūsu bērni tāpat, jo mūsu nodomus piepilda varenais Dievs, kā to esam vēlējušies.


text:
Daži mūsu draugi savas ļaunās dabas dēļ visai bieži uzstājīgi pārliecināja mūs sasaukt visas ķēniņvalsts jūdus un tos nomocīt ar nodevējiem pieņemtiem soda veidiem;


text:
tie skaidroja, ka mēs nekad nebūsim drošībā, kamēr tā netiks izdarīts, jo jūdiem uz visām tautām esot nelabs prāts.


text:
Un tie arī atveda jūdus, mocītus kā vergus vai sazvērniekus, bez jebkādas izvērtēšanas un pārbaudīšanas viņi centās tos pazudināt, iznīdējot mežonīgāk nekā skitu nežēlībās.


text:
Bet mēs mūsu labestīgās attieksmes dēļ pret visiem ļaudīm to bargi aizliedzām un tūlīt dāvājām viņiem dzīvību; uzzinājuši, ka Dievs debesīs pārrauga jūdus kā tēvs dēlus un ir visā palīdzīgs,


text:
kā arī ņemot vērā viņu pārliecinoši draudzīgo labdabību pret mums un mūsu senčiem, mēs taisnīgi atbrīvojām viņus no jebkādas vainas


text:
un visiem un katram pavēlējām atgriezties savā mājvietā, un lai neviens nekur viņiem turpmāk nekaitē un neko nepamatoti nepārmet.


text:
Jo ziniet, ja mēs sāksim ko ļaunu un nekrietnu pret viņiem vai kaitēsim tiem visiem, tad mums arvien un it visā neizbēgami būs klātesošs tiesātājs – ne parasts cilvēks, bet gan visas varas Valdītājs, augstais Dievs. Palieciet veseli!”


text:
Saņēmuši šo vēstījumu, jūdi tomēr nesteidzās tūdaļ doties atceļā, bet uzrunāja ķēniņu, ka tiem no jūdu cilts, kuri labprātīgi nonicinājuši svēto Dievu un Dieva bauslību, jāsaņem no viņiem pelnīts sods.


text:
Un ķēniņš atzina viņus sakām taisnību un atbalstīja, atļaujot Dieva bauslības pārkāpējus netraucēti nīcināt visās viņa valsts malās bez jebkādas pieteikšanas ķēniņam vai viņa uzraudzības.


text:
Tad, vareni uzteikuši viņu, kā tas pieklājas, jūdu priesteri un viss pūlis uzsauca alleluja un priecīgi devās prom.


text:
Tā nu, ikvienu atkritušu cilts brāli ceļā sastopot, viņi to notvēra un nogalināja par piemēru citiem.


text:
Tajā dienā viņi nogalināja vairāk nekā trīs simti vīru un līksmoja priekā, ka iznīdējuši nešķīstus ļaudis.


text:
Bet paši, kas Dievu turējuši līdz savai nāvei un guvuši pilnīgas izglābšanās prieku, devās prom no pilsētas, rotājušies daždažādiem smaržīgiem vainagiem, ar prieku un izsaucieniem daudzvārdīgās slavinājumu dziesmās pateikdamies savam tēvutēvu Dievam, mūžīgajam Israēla Glābējam.


text:
Nonākuši Ptolemaīdā, vietā, kuru tās īpašību dēļ sauc par rožnesi un kur kuģi pēc viņu vēlmes viņus gaidīja septiņas dienas,


text:
jūdi rīkoja dzīres par izglābšanos, jo ķēniņš bija tiem dāsni piešķīris visu atceļam uz katra mājvietu.


text:
Dziļā pateicībā par mierīgu ceļojumu viņi nolēma tur pavadīt priekpilnas dienas visu savu uzturēšanās laiku.


text:
Un, svētījuši tās, dzīrošanas vietā uzceļot piemiņas stabu un ierīkojot lūgšanu vietu, viņi devās projām neskarti, brīvi, bezgala priecīgi un ķēniņa pavēles aizsargāti pa sauszemes, jūras un upes ceļiem katrs uz savu mājvietu.


text:
Ar slavu un iedvestajām bailēm viņi, neviena netraucēti, savos apgabalos bija iemantojuši daudz lielāku varu pret ienaidniekiem nekā iepriekš.


text:
Un visi pēc saraksta dabūja atpakaļ visu savu mantu, tā ka tie, kuriem kas bija, milzu bailēs atdeva to viņiem, jo diženais Dievs radīja viņu glābiņam dižu labvēlību.


text:
Es piedāvāju jums izklāstu par visnotaļ filozofisku jautājumu – vai dievbijīgs prāts spēj valdīt pār kaislībām? Tādēļ es darīšu pareizi, ja ieteikšu jums nopietni pievērsties filozofijai.


text:
Jo šāda jautājuma izklāsts ir nepieciešams ikvienam, kas tiecas pēc zināšanām, turklāt tas sevī ietver visaugstākās tikumības – ar to es domāju saprašanas – slavinājumu.


text:
Ja prāts izrādās spējīgs savaldīt tās kaislības, kas ir šķērslis savaldībai, proti, nesātīgu rijību un iekāres,


text:
tad tas pierāda sevi kā spējīgu valdīt arī pār visu to, kas ir šķērslis taisnīgumam, piemēram, negants raksturs, un arī pār jūtām, kas ir kavēklis drosmei, proti, dusmas, bailes un ciešanas.


text:
Bet kā gan tā? – daži varētu jautāt. Ja prāts valda pār kaislībām, vai pār aizmirstību un nezināšanu tas nav kungs? Tas, ko viņi pasaka, ir smieklīgi,


text:
jo prāts valda ne jau pār savām kaislībām, bet pār tām, kas ir pretējas taisnīgumam, drosmei un savaldībai – un ne jau tā, ka tās iznīcina, bet gan nepiekāpjoties tām.


text:
Arī vēl ar daudziem citiem piemēriem es varētu jums parādīt, ka prāts ir neierobežots valdnieks pār kaislībām,


text:
bet daudz labāk es to varēšu parādīt, atklājot to cilvēku vīrišķīgo drosmi, kas miruši par krietnumu; tādi bija Elāzārs, slavenie septiņi brāļi un viņu māte.


text:
Izmantojot šo gadījumu, es gribu slavēt par krietnumu šos septiņus brāļus, kas toreiz mira kopā ar savu māti; iemantotā goda dēļ es viņus uzskatu par svētlaimīgiem.


text:
Visu cilvēku, arī pašu mocītāju apbrīnoti par drosmi un izturību, viņi kļuva par tiem, kas, ar savu izturību uzvarējuši tirānu, iznīcināja pār tautu valdošo tirāniju un tādējādi attīrīja savu dzimto zemi.


text:
Bet par to būs izdevība runāt vēlāk. Es sākšu, kā parasts, ar pamatatzinumiem un tad pievērsīšos izklāstam par viņiem, teikdams slavu visgudrajam Dievam.


text:
Mums jāizšķir, kas ir prāts un kas ir kaislības, un cik dažādos veidos kaislības parādās, un vai visos gadījumos pār tām valda prāts.


text:
Tā balstās likumu audzināšanā, tai pateicoties, mēs dievišķo mācāmies godbijībā un cilvēcisko – pēc tā noderīguma.


text:
dvēselē tā izpaužas kā augstprātība, naudaskāre un slavaskāre, kā tieksme būt pārākam un kā zemiskums.


text:
Katru no tām vislielais zemkopis prāts aprušina, apcērp, aprasina un visādi apūdeņo, tā izkopdams rakstura paradumus un jūtas.


text:
Jo prāts vada uz krietnumu, bet pār kaislībām tas ir neierobežots valdnieks. Ievērojiet vispirms – kad ir kādi šķēršļi savaldībai, tad prāts ir tas, kas savalda kaislības.


text:
Jo kā gan citādi varētu būt tā, ka, vilināti ar aizliegto barību, mēs tomēr novēršamies no baudas, ko tā spēj dot? Vai gan ne tādēļ, ka prāts spēj valdīt pār tieksmēm? Vismaz es tā domāju.


text:
Tātad, kārodami ēdienā baudīt dzīvniekus, kas mīt ūdenī, putnus, četrkājainos un visus tos dzīvniekus, ko mums bauslība aizliedz, mēs tomēr spējam atturēties prāta valdīšanas dēļ.


text:
Prāta savaldība attur un atsit atpakaļ visas jutekliskās tieksmes, prāts iegrožo visas ķermeņa ierosas.


text:
Tā kā neiekārot mums pavēl bauslība, es vēl jo vairāk gribētu jūs pārliecināt par to, ka prāts ir tas, kas spēj būt noteicējs pār iekāri.


text:
Tā tas ir, kad kaislības ir šķērslis taisnīgumam. Kā gan var notikt, ka tas, kurš parasti bijis izlepis, rijīgs un dzērājs, audzināšanas ceļā pārmainās? Vai tad nav skaidrs, ka kungs pār kaislībām ir prāts?


text:
Ja kāds savā dzīvē vadās pēc bauslības, tad viņš, kaut arī būdams naudaskārs, piespiež sevi veidot savu raksturu: aizdot naudu trūcīgajiem bez peļņas procentiem un atcelt parādu, kad pienāk septītais gads.


text:
Ja kāds ir skops, bauslība caur prātu valda pār viņu neuzlasīt pēdējo vārpu un nenoraut vīnogulājam pēdējo ķekaru. Arī vēl daudzas citas lietas palīdz nākt pie atziņas, ka prāts ir valdnieks pār kaislībām.


text:
Tā valda arī pār mīlestību pret laulāto draudzeni – ja sieva pārkāpj bauslību, viņa saņem pārmetumus.


text:
Bauslība ir kungs arī pār draugu tuvajām attiecībām – ja kāds draugs rīkojas nekrietni, viņš saņem pārmetumus.


text:
Neuzskatiet par neticamu arī to, ka, ievērojot bauslību, prāts var pieveikt pat naidu – kultivētus kokus, kaut arī tie ir ienaidnieku, neizcērt, manta, kas pieder ienaidniekam, tiek sargāta no izlaupīšanas un kritušie tiek savākti.


text:
Izrādās, ka prāts valda arī pār spēcīgākām kaislībām, kā varaskāre, tukša lielība, dižošanās, iedomība un ļaunprātība.


text:
Visas šīs kaitīgās kaislības prāta savaldība atgrūž, tāpat arī dusmas, jo prāts ir kungs arī pār tām.


text:
Kad Mozus bija sadusmojies uz Dātānu un Abīrāmu, viņš dusmās pret viņiem neko neizdarīja, bet ar prātu viņš savas dusmas savaldīja.


text:
Kā jau es teicu, prāts, kuram piemīt savaldība, spēj iespaidot jūtas uz labu, dažas kaislības mainīt, citas padarīt nespēcīgas.


text:
Tādēļ arī mūsu visgudrais tēvs Jēkabs apsūdzēja tos, kas kopā ar Simonu un Levī noslaktēja visu Sikimitas tautu, nerīkodamies saskaņā ar prātu: “Nolādētas ir viņu dusmas!”


text:
Viņš tam deva bauslību, lai, pēc tās vadīdamies, tas valdītu pār ķēniņvalsti, kurai lemts būt savaldīgai, taisnīgai, labai un drosmīgai.


text:
Kāds varētu teikt: “Bet kā gan prāts nevalda pār aizmirstību un nezināšanu, ja tas ir kungs pār kaislībām?”


text:
Šāds iebildums ir vienkārši smieklīgs, jo skaidri redzams, ka prāts valda nevis pār paša kaislībām, bet pār ķermeniskajām.


text:
Negantību, kas ir mūsos, neviens nespēj izraut, bet prāts var būt sabiedrotais, lai mēs nesaliektos zem tās.


text:
Kad Dāvids visu dienu bija uzbrucis svešiniekiem un kopā ar saviem karavīriem daudzus no tiem nogalinājis,


text:
iestājoties vakaram, viņš, galīgi pārguris un sviedrus liedams, atnāca uz ķēniņa telti; ap to nometnē bija apmeties viss mūsu senču karaspēks.


text:
bet ķēniņš cieta stipras slāpes. Lai gan bija bezgala daudz avotu, viņš nespēja ar tiem remdēt savas slāpes.


text:
Kad viņa kaujas sargi izrādīja sašutumu par tādu iekāri, divi jauni braši karavīri, juzdami bijību pret ķēniņa iekāri, ietērpās pilnā bruņojumā un, paņēmuši krūku, pārrāpās pāri ienaidnieku grāvim.


text:
Palikuši nemanīti vārtu torņu sargiem, viņi izgāja cauri visai ienaidnieku nometnei, meklējot avotu.


text:
Lai gan ķēniņš dega slāpēs, viņš ar prātu apsvēra, ka tas viņa dvēselei ir ārkārtīgi bīstami – baudīt dzērienu, kas ir līdzvērtīgs asinīm.


text:
Jo prāts ar savaldību ir spējīgs uzvarēt kaislību radītās nepieciešamības un apdzēst dzelkšņaini svelošās liesmas.


text:
Prāts spēj pieveikt ķermeņa sāpes arī tad, ja tās ir pārmērīgas, un ar savu krietnumu spēj noniecināt visas kaislību varas.


text:
Bija laiks, kad, labiem likumiem klausīdami, mūsu tēvi dzīvoja dziļā mierā un labklājībā, arī Āzijas ķēniņš Seleiks Nikanors deva viņiem naudu tempļa kalpošanai un atzina arī viņu dzīves veidu.


text:
Tomēr daži, būdami nemierā ar valdošo vienprātību, daudzos un dažādos veidos radīja nelaimes un postu.


text:
Kāds Simons, darbodamies pret Oniju, kas bija labs un krietns vīrs un kam toreiz bija piešķirts augstā priestera amats uz mūžu, visādi centās viņu apmelot. Kad Simonam neizdevās pārliecināt tautu nostāties pret Oniju, viņš devās prom kā bēglis, nododams tēvzemi.


text:
Kad viņš ieradās pie Apollonija, Sīrijas, Foinīkijas un Kilikijas militārā pārvaldnieka, viņš teica:


text:
“Būdams labvēlīgs ķēniņa lietai, es nāku, lai ziņotu, ka Jeruzālemes dārgumu krātuvēs ir daudzi tūkstoši personisko naudas līdzekļu, kuriem nav sakara ar kalpošanu templī, un šī nauda pienākas ķēniņam Seleikam.”


text:
To uzzinājis, Apollonijs uzslavēja Simona rūpes par ķēniņu un, aizgājis pie Seleika, pastāstīja par naudas bagātībām.


text:
Ieguvis ķēniņa atbalstu, viņš steidzīgi ar smagā bruņojuma karaspēku līdz ar nolādēto Simonu devās pret mūsu dzimto zemi.


text:
Ieradies šeit, viņš teica, ka nākot šurp, paklausīdams ķēniņa pavēlei paņemt no dārgumu krātuves personisko naudu.


text:
Tauta ar sašutumu uzņēma šos vārdus, jo uzskatīja, ka būtu drausmīgi, ja tie, kas uzticējuši savu naudu templim glabāšanai, to zaudētu. Ikviens centās to aizkavēt, kā varēja.


text:
Kad Apollonijs kopā ar bruņotiem karavīriem tomēr devās sagrābt naudu, no debesīm parādījās jātnieki zirgos, spožās bruņās, iedvesdami viņiem lielas bailes un drebēšanu.


text:
Puspamirumā nokritis uz ceļiem tajā tempļa vietā, kas visiem bija pieejama, Apollonijs izstiepa rokas pret debesīm un asarām acīs vērsās pie jūdiem, lai tie aizlūdz par viņu un pielabina debesu karaspēku.


text:
Viņš atzina, ka ir izdarījis grēka darbu, par ko pelnījis nāvi, bet, ja tiks izglābts, viņš solīja, tad visiem cilvēkiem skandēs slavas dziesmas par svētās vietas svētlaimību.


text:
Šo vārdu aizkustināts, augstais priesteris Onija, kaut arī būdams visai piesardzīgs, tomēr aizlūdza par Apolloniju, lai tikai ķēniņš Seleiks neuzskatītu, ka Apollonijs ir nogalināts aiz cilvēku ļaunprātības, nevis pēc Dieva tiesas.


text:
Un Apollonijs, neticamā kārtā izglābies, devās prom, lai paziņotu ķēniņam, kas ar viņu bija noticis.


text:
Kad ķēniņš Seleiks nomira, viņa vietā varu pārņēma viņa dēls Antiohs Epifans, augstprātīgs un bīstams vīrs.


text:
Tas bija apsolījis Antioham katru gadu dot trīs tūkstoš seši simti talantus, ja viņš tam piešķirs šo amatu,


text:
Tika gan iekārtota sportisko treniņu vieta mūsu dzimtās pilsētas akropolē, toties rūpes par templi bija atstātas pilnīgā novārtā.


text:
Tajā laikā viņš karoja pret Ēģiptes Ptolemaju. Padzirdējis, ka izplatās baumas par viņa nāvi un ka jeruzālemieši par to ļoti priecājas, viņš steidzīgi pameta Ēģipti un devās karā pret viņiem.


text:
Izpostījis jeruzālemiešu zemi, viņš izdeva rīkojumu sodīt ar nāvi ikvienu, kas izrādīsies dzīvojam pēc sentēvu bauslības.


text:
Bet, tā kā ar saviem rīkojumiem viņš nekādi nespēja iznīcināt tautas paklausību bauslības labajiem likumiem un redzēja, ka visi viņa draudi un sodi ir bez spēka, –


text:
pat tiktāl, ka arī sievietes lika apgraizīt savus bērnus, lai gan jau iepriekš zināja, ka par to viņas tiks nomestas no klints ar visiem bērniem, –


text:
un ka pret visiem viņa noteikumiem tauta izturējās ar nicinājumu, viņš pats mēģināja ikvienu no tautas ar spīdzināšanām piespiest ēst nešķīstu barību un zvērēt atteikšanos no jūdu ticības.


text:
Tirāns Antiohs sēdēja priekšā kopā ar saviem padomdevējiem kādā augstākā vietā, apkārt ielokā bija sastājušies karavīri pilnā bruņojumā.


text:
Viņš lika savai sardzei sagrābt jūdus un pa vienam vilkt šeit priekšā, un piespiest viņus ēst cūkgaļu un elkdieviem upurējamo dzīvnieku gaļu.


text:
Sagūstīti bija daudzi. Viens no viņiem, vārdā Elāzārs, bija pirmais, kas tika vests tirāna priekšā. Viņš bija no priesteru dzimtas, audzināts bauslības garā un, būdams jau krietni gados, daudziem tiem, kas bija ap tirānu, sava vecuma dēļ labi zināms.


text:
Man ir kauns tava vecuma un sirmās galvas priekšā. Lai gan tu esi sirms jau tik ilgu laiku, man šķiet, ka tu neesi gudrs, turēdamies pie jūdu dievticības paražām.


text:
Ir taču nesaprātīgi nebaudīt to, kas ir patīkams un nav apkaunojošs, un ir netaisnīgi novērsties no tiem patīkamiem labumiem, ko dod daba.


text:
Bet tu, man šķiet, rīkosies vēl nesaprātīgāk, ja turēsies pie tukšiem uzskatiem par to, kas ir patiess, un vēl noniecināsi mani pats sev par sodu.


text:
Vai tu nepamodīsies no tās jūsu tukšvārdīgās filozofijas un nepatrieksi savu nenopietno spriedelēšanu un vai, atguvis saprašanu, kas ir tava vecuma cienīga, nesāksi filozofēt par to, kas ir patiesi derīgs?


text:
Apdomā, ja vien ir kāds spēks, kas pārrauga jūsu dievticību, tev tiks piedota bauslības neievērošana, kas notikusi piespiedu neizbēgamības dēļ.”


text:
“Mēs, Antioh, vadot dzīvi, pakļaujamies Dieva bauslībai un uzskatām, ka neviena nepieciešamība nav spēcīgāka par mūsu paklausību bauslībai.


text:
Un, ja arī mūsu bauslība pēc patiesības nebūtu dievišķa, kā tu to uzskati, tomēr mēs to atzīstam par dievišķu, un tādēļ mums nav iespējams atņemt mūsu dievbijības slavu.


text:
Bet tā māca mums saprātīgu savaldību, tā ka spējam valdīt pār visām baudām un iekāri, un tā māca vingrināt drosmi, lai mēs labprātīgi panesam visas grūtības,


text:
tā māca mums taisnīgumu, tā ka pret visiem izturamies vienlīdzīgi, un tā māca dievbijību, lai mēs godībā godātu vienīgo esošo Dievu.


text:
Tādēļ mēs neēdam mums neatļautos gaļas ēdienus. Mēs ticam, ka Dievs ir šo bauslību iedibinājis, un mēs zinām, ka pasaules Radītājs ir mums labvēlīgs bauslības devējs.


text:
Viņš licis mums ēst to, kas ir visvairāk piemērots mūsu dzīvībai, bet aizliedzis baudīt tādus gaļas ēdienus, kas ir pilnīgi pretējs tam.


text:
Tirāniska rīcība ir ne tikai piespiest mūs pārkāpt bauslību, bet arī, liekot mums ēst gaļu, kas mums ir pretīgi, smieties par mums.


text:
Tu, bauslība, kas mani esi audzinājusi, es tevi nepievilšu, un tu, mans savaldības spēks, es tevi nepiekrāpšu,


text:
un tevi, prāts, kas esi gudrības mīlētājs, es neapkaunošu, un arī tevi, godājamais priestera amats un bauslības zināšana, es neaizliegšu.


text:
Pie mūsu tēviem es nonākšu šķīsts, jo esmu bezbailīgs tavā priekšā līdz pat neizbēgamās nāves brīdim.


text:
Savā bezgodībā tu vari būt tirāns, bet tu nevari būt kungs pār manu dievbijīgo prātu nedz ar savām runām, nedz darbiem.”


text:
Kad Elāzārs tā bija atbildējis uz tirāna ieteikumu, sargi, kas stāvēja apkārt, sagrāba Elāzāru un varmācīgi vilka uz moku rata.


text:
Bet Elāzārs, lepns un drosmīgs, kāds viņš arī patiesībā bija, pat nepakustējās, it kā viņš tiktu mocīts pa miegam.


text:
Sirmgalvis bija pacēlis savas acis pret debesīm, bet viņa miesu plosīja pletņu cirtieni, asinis plūda zemē, un viņa sāni bija sadragāti.


text:
Viņš nokrita uz zemes, jo ķermenis vairs nespēja izturēt sāpes, bet viņa prāts bija skaidrs un nesašķobījies.


text:
Viņš izturēja visas mocības, ar nicinājumu izturējās pret varmācību un vīrišķīgi panesa to, ka tika sakropļots.


text:
Viņa seja bija sviedriem klāta, un viņš smagi cieta no elpas trūkuma. Arī paši mocītāji apbrīnoja viņa drosmīgo garu.


text:
vai juzdami līdzjūtību pret viņu kā pazīstamu cilvēku, vai aiz apbrīnas par viņa izturību, daži ķēniņa ļaudis pienāca pie viņa un teica:


text:
Mēs tev noliksim priekšā kaut kādu vārītu gaļas ēdienu, un tu, izlikdamies, ka ēd cūkgaļu, tiksi glābts.”


text:
Nesaprātīgi būtu, ja mēs, kas esam līdz sirmam vecumam nodzīvojuši patiesu dzīvi un esam nosargājuši viņa slavu bauslībā, tagad to visu mainītu.


text:
Tā mēs paši kļūsim jauniešiem par bezgodības piemēru, dodami viņiem atdarināšanas cienīgu paraugu nešķīstu ēdienu ēšanā.


text:
Tas ir kauns, ja, uz īsu brīdi vēl paildzinādami dzīvi, mēs šajā laikā kļūsim par visu apsmieklu savas gļēvulības dēļ


text:
un, nenosargājot savu dievišķo bauslību līdz nāvei, ļausim tirānam mūs nicināt par vīrišķības trūkumu.


text:
Redzēdami, ka viņš tik cildeni drosmīgi izturas pret varmācību un, neraugoties uz viņu iežēlošanos, ir tik nesatricināms, viņi pieveda to pie sārta.


text:
Kad viņš tika dedzināts līdz pat kauliem un likās, ka jau zaudēs samaņu, viņš pacēla acis uz Dievu un teica:


text:
“Tu, Dievs, zini – lai gan man bija iespējams izglābties, es mirstu dedzināts un drausmīgi mocīts tavas bauslības dēļ.


text:
To pateicis, svētais vīrs cildeni nomira vēl spīdzināšanas laikā, un līdz pat nāvei, kuru izraisīja spīdzināšana, viņš ar prātu spēja iestāties par bauslību.


text:
Bet tagad redzams, ka prāts ir uzvarējis kaislības, tādēļ mēs, kā pienākas, tam piešķiram vadošā spēka nozīmi.


text:
Un ir taisnīgi, ka vadošo spēku mēs piedēvējam prātam, ja jau tas valda pat pār ārējām ciešanām. Būtu smieklīgi to neatzīt.


text:
Es esmu pierādījis, ka prāts ir stiprāks ne tikai par sāpēm, bet arī par baudām un nekad tām nepiekāpjas.


text:
tas nevienu brīdi nepagrieza stūri prom no dievbijības, līdz beidzot iepeldēja nemirstīgās uzvaras ostā.


text:
Neviena pilsēta, kas aplenkta ar daudzām un dažādām kara mašīnām, nav tā turējusies pretī kā šis šķīstais vīrs. Lai gan viņa svētā dzīvība mocībās un spīdzināšanā tika sadedzināta, viņš uzveica aplencējus, pateicoties aizstāvim un sargam – dievbijīgam prātam.


text:
Izvirzījis priekšā savu domas spēku gluži kā klinšainu zemesragu, kas iestiepjas tālu jūrā, tēvs Elāzārs sašķaidīja ciešanu bangas, kas trakumā triecās pret viņu.


text:
Ak, priesteri, tu, kas esi priesterības cienīgs, tu neapgānīji savus svētos zobus un neļāvi dievbijībai un šķīstībai piekāpties vēdera priekšā, uzņemot nešķīstu barību!


text:
Tādiem vajag būt tiem, kas bauslību uztur, – ar savām pašu asinīm un pašu sviedriem to aizstāvēt līdz pat nāvei ciešanās.


text:
Tu, tēvs, ar savu izturību esi pacēlies slavā un esi nostiprinājis mūsu paļāvību bauslībai, tu neatmeti dievbijību, bet to cienīgi pagodināji un darbos apliecināji savas dievišķās filozofijas vārdus.


text:
Sirmgalvi Elāzār, tu esi stiprāks par mocībām un izturīgāks par uguni un esi visvarens valdnieks pār kaislībām.


text:
Visapbrīnojamākais ir tas, ka, būdams sirmgalvis ar nespēcīgu ķermeni, vāju miesas spēku un ļenganām dzīslām,


text:
viņš, sava prāta vadīts, bija garā jauns, un ar tādu kā Īzaka prātu viņš padarīja nespēcīgu daudzgalvaino mocību briesmoni.


text:
Ak, tavs svētlaimīgais vecums un cienīgais sirmums un bauslībā vadītā dzīve, ko aizzīmogoja nepārsūdzamais nāves zīmogs!


text:
Ja jau sirmgalvis godbijības dēļ ir spējis nicināt mocības līdz pat nāvei, tad ir neapstrīdami, ka virsvadonis pār jūtām ir dievbijīgs prāts.


text:
Varbūt daži teiks: “Ne visi spēj valdīt pār jūtām, tādēļ ka ne visu prāts ir spējīgs saprātīgi spriest.”


text:
ticēdami gluži kā mūsu patriarhi Ābrahāms, Īzaks un Jēkabs, ka viņi nemirst Dievam, bet dzīvo Dievam.


text:
zina, ka panest ciešanas krietnības dēļ ir svētlaimība, – vai tad tāds nepieveiks visas kaislības ar savu dievbijīgo prātu?


text:
Tādēļ arī jauni cilvēki, ja tie ar dievbijīgu prātu nodevušies filozofijai, ir spējuši būt stiprāki par vissmagākajām mocībām.


text:
Kad nu pirmajā mēģinājumā šis slavenais tirāns cieta sakāvi, jo viņš nespēja piespiest sirmgalvi ēst nešķīstu gaļu, viņš spēcīgā uzbudinājumā pavēlēja atvest vēl citus sagūstītos jūdus. Un katrs, kas ēdīs nešķīsto gaļu, tiks atbrīvots, un, kas atteiksies, tiks pakļauts nežēlīgām mocībām.


text:
Kad tirāns bija devis šo pavēli, viņa priekšā tika atvesti septiņi brāļi – skaisti un kautrīgi, cildeni un visādā ziņā patīkami un viņu sirmā māte.


text:
Tirāns, ieraudzījis viņus nostājamies aplī gluži kā korī ar māti vidū, nopriecājās par tiem un bija pārsteigts par viņu pieklājīgo un cēlo izturēšanos. Ar laipnu smaidu pievērsies tiem, viņš aicināja tos tuvāk un teica:


text:
“Jaunekļi, es ar draudzīgu labvēlību apbrīnoju katru no jums un augstu vērtēju gan jūsu skaistumu, gan to, ka jūsu ir tik daudz. Tādēļ es jums dodu padomu nebūt tik neprātīgiem, kāds pirms tam bija mocības izgājušais sirmgalvis, bet mudinu jūs būt piekāpīgiem un baudīt manu draudzību.


text:
Es varu gan sodīt tos, kas nepaklausa manām pavēlēm, gan atdarīt ar labu tiem, kas labprātīgi paklausa.


text:
Ticiet – jūs ieņemsiet vadošus amatus manā valsts pārvaldē, ja atteiksieties no jūsu tēvutēvu noteiktās dzīves kārtības.


text:
Bet, ja jūs ar savu nepaklausību mani sadusmosiet, jūs piespiedīsiet mani jūs spīdzināt un nogalināt.


text:
Apžēlojieties paši par sevi! Pat es – jūsu ienaidnieks – raudu par jums jūsu jaunības un skaistuma dēļ.


text:
Tā runādams, viņš lika novietot priekšā moku rīkus, lai, vēl arī bailes iedvešot, varētu tos pārliecināt baudīt nešķīsto gaļu.


text:
Tad sargi atnesa un nolika priekšā moku ratus, locekļu laužamās un mežģījamās ierīces, duramos, griežamos, katapultu, karsējamos katlus un pannas, pirkstu laužamos rīkus, dzelzs roku važas, ķīļus un uguns plēšas. Bet tirāns, turpinādams savu runu, teica:


text:
“Jaunekļi, bīstieties! To taisnību, ko jūs bīstaties, jūs iemantosiet, ja kļūsiet par pārkāpējiem piespiedu kārtā.”


text:
Kad viņi bija noklausījušies šos mudinājumus un redzēja draudošās briesmas, viņi tomēr nenobijās, bet ar savu filozofiju vēl iebilda tirānam un ar savu saprātīgo runāšanu iznīcināja viņa varu.


text:
“Ak, mēs nelaimīgie un nesaprātīgie! Kad ķēniņš mūs aicina un mudina paklausīt viņam, solīdams atdarīt ar labdarību,


text:
kādēļ mēs mēģinām sevi iepriecināt ar savām tukšām iedomām un pārgalvīgi ejam pretī drošai nāvei savas nepaklausības dēļ?


text:
Brāļi, vai labāk bailēs nenovērsīsimies no mocībām un neapdomāsimies moku draudu priekšā un vai neatmetīsim kāri pēc tukšas slavas un dižošanās, kas mūs var ievest nāvē?


text:
bet Dieva taisnība mums piedos, jo ķēniņam pakļāvušies mēs būsim, viņa iebiedēti un neizbēgamības spiesti.


text:
No kurienes gan mūsos ir iemājojusi tāda godkāre, un kādēļ gan mums tik ļoti patīk šāda izturības spīts, kas mums draud ar nāvi, kad taču ir iespējams dzīvot mierīgi, ja vien mēs paklausām ķēniņam?”


text:
Tiklīdz ķēniņš bija izteicis viņiem savu padomu – neatteikties baudīt nešķīsto gaļu, viņi visi reizē vienā balsī, gluži kā runādami no vienas dvēseles, teica:


text:
Tirān, tu, kas nicini mūs un iesaki mums pārkāpt bauslību, nežēlo mūs vairāk, kā mēs paši sevi žēlojam!


text:
Mēs uzskatām, ka smagāka par nāvi ir tava iežēlošanās, kas mūs izglābtu tikai tad, ja tiktu pārkāpta bauslība.


text:
Tu mūs mēģini iebiedēt, draudēdams ar nāvi mocībās, it kā tu pirms īsa brīža neko nebūtu mācījies no Elāzāra.


text:
Ja jau jūdu sirmgalvji dievbijības dēļ izturēja mocības, palikdami dievbijīgi, tad vēl jo taisnīgāk būtu sagaidīt, ka mēs, jaunekļi, esam gatavi mirt, nicinot tevis lemtās mocības, kuras arī mūsu sirmais skolotājs pieveica kā uzvarētājs.


text:
Nu tad ķeries pie mocībām, tirān! Ja arī tu mūsu dievbijības dēļ atņemsi mums dzīvību, neuzskati, ka, mūs mocīdams, tu būsi nodarījis mums kādu kaitējumu!


text:
Jo, paciešot un izturot ļaunumu, mēs tiksim atalgoti par krietnību un nonāksim pie Dieva, kura dēļ mēs esam gatavi ciest.


text:
Kad viņi to bija pateikuši, tirāns kļuva nikns ne tikai par viņu nepaklausību, viņu satracināja arī jaunekļu nepateicība.


text:
Tad pēc ķēniņa pavēles sargi atveda priekšā vecāko brāli, norāva tam hitonu, sasēja rokas un roku delmus no abām pusēm ar siksnām.


text:
“Tu, nešķīstais tirān, kas esi debess taisnības ienaidnieks un mežonis, tu mani šādi kropļo ne jau tādēļ, ka esmu kādu nogalinājis vai bijis bezgodīgs, bet gan tādēļ, ka esmu bijis Dieva bauslības aizstāvis.”


text:
viņš atbildēja: “Jūs, nešķīstie kalpi! Jūsu moku rats nav tik stiprs, lai noslāpētu manu prātu. Cērtiet manus locekļus, dedziniet manu miesu un lauziet manas locītavas!


text:
Iziedams cauri visām mocībām, es jums pierādīšu, ka jūdu dēli vienīgie ir neuzvarami, kad jāpastāv par krietnumu.”


text:
Kamēr viņš to runāja, viņi pakūra viņam apakšā uguni un, lai sagādātu vēl lielākas ciešanas, moku ratu vēl stingrāk nostiprināja uz uguns.


text:
Moku rats viscaur bija asinīm apķepis, un, asinīm plūstot, apdzisa apakšā ogles. No rīka ass krita miesas gabali.


text:
Lai gan viņa kauli bija viscaur sadragāti, diženais un Ābrahāma cienīgais jauneklis pat neievaidējās,


text:
“Brāļi, esiet tādi paši kā es,” viņš teica, “nepametiet manis iesākto cīņu un nepieviliet manus zvēresta vārdus par visiem brāļiem piemītošo drosmi.


text:
Jūsu cīņa, sargājot godbijību, ir svēta un cildena, tās dēļ var piepildīties žēlsirdība pret mūsu tautu, ko izteikusi taisnīgā mūsu senču providence, un nolādētais ļaundaris tirāns kā atriebību saņems sodu.”


text:
Visi apbrīnoja viņa dvēseles stiprumu, bet sargi jau veda priekšā pēc vecuma nākamo brāli. Viņi sastiprināja viņa rokas ar dzelžiem, kuros bija asi uzgaļi, un piesēja to pie katapultas.


text:
Mocītāji jautāja, vai viņš gadījumā, pirms pakļauj sevi mocībām, nebūtu ar mieru ēst. Viņi saņēma cildenu atbildi.


text:
Šie zvēri ar dzelzs rokām gluži kā leopardi plosīja viņa miesu, raudami nost ādu no potītēm līdz pat galvai. Ciezdams tik smagas mokas, viņš vēl teica:


text:
“Vismežonīgākais no tirāniem! Vai tev nešķiet, ka vairāk par mani tu spīdzini pats sevi, noskatīdamies, kā mūsu izturība dievbijības dēļ pieveic tavu tirānisko augstprātību?


text:
bet tu mocīsies, pastāvīgi apdraudēts savas bezgodības dēļ. Tev, nešķīstais tirān, neizbēgt Dieva taisnīgajām dusmām!”


text:
Kad viņš bija izturējis nāvi, kas ir slavas dziesmu cienīga, tika vests trešais brālis. Arī viņu daudzi mudināja, lai viņš, nobaudījis ēdienu, izglābtu sev dzīvību.


text:
Bet viņš skaļā balsī teica: “Vai jūs nezināt, ka mani ir radījis tas pats tēvs un dzemdējusi tā pati māte, kas jau mirušos brāļus, un esmu audzināts tāpat kā viņi?


text:
”Ja jums ir vēl kāds soda rīks, tad izmantojiet to pret manu ķermeni, bet manu dvēseli, kaut gribēdami, jūs nevarēsiet skart. <n>Dažos manuskriptos šis pants nav atrodams</n>


text:
Bet mocītāji, nespēdami panest drosminieka atklāto un drošo runu, ar moku rīkiem lauzīja viņa rokas un kājas un rāva locekļus laukā no locītavām,


text:
Šādi nespēdami noslāpēt viņa garu, viņi atmeta moku rīkus un pēc skitu parauga dīrāja tam ādu ar asiem dzelkšņu nagiem.


text:
Tad tie taisnā ceļā aizveda viņu uz moku ratu, un, kamēr viņa mugurkauls tika lauzīts, viņš redzēja, kā viņa paša miesa ar ratu tiek sarauta gabalos un kā asinis izplūst no iekšām.


text:
Es zvēru pie savu brāļu svētlaimīgās nāves, pie tirāna pazudināšanas uz laiku laikiem un godbijīgo mūžīgās dzīvošanas, es nenoliegšu dižciltīgās saites, kas mani vieno ar maniem brāļiem!


text:
bet pats labprātīgi ierados, lai tu, nogalinājis arī mani, pavairotu savu noziegumu skaitu, par kuriem sodu tu saņemsi debess tiesā.


text:
Piesējuši viņu aiz ceļgaliem pie tās un sastiprinājuši ar dzelzs kāju važām, viņi atlieca atpakaļ viņa muguru jostas vietā ap rata ķīli, tā ka viņš bija izliekts skorpiona izskatā. Tā tie izlauzīja viņam visus locekļus.


text:
“Tu pats, to negribēdams, mums sagādā brīnišķīgu prieku, dodams iespēju cēlās mokās pierādīt mūsu stingro turēšanos pie bauslības.”


text:
Kad nomira šis, tika atvests arī sestais brālis, vēl zēns. Kad tirāns viņam pajautāja, vai viņš, nobaudot ēdienu, gribētu tikt atbrīvots, viņš atbildēja:


text:
Mēs esam dzimuši vienam un tam pašam mērķim, vienādi audzināti, un mums pienākas arī vienādi nomirt.


text:
Viņš tika izstiepts uz tā un stingri nostiprināts, viņa mugurkauls tika salauzts, un viņam apakšā tika pakurta uguns.


text:
Bet viņš spīdzināts vēl teica: “Ak, svētā cīņa godbijības dēļ! Mēs, tik daudzi brāļi, tikām izaicināti, lai cīnītos ciešanu arēnā. Un mēs neesam uzvarēti!


text:
un kopā ar saviem brāļiem atriebes lāstu tev padarīšu jo lielāku, tev, kas esi visādu mocību izgudrotājs un visu patiesi godbijīgo ienaidnieks.


text:
Vai gan tā nav tavas varas iznīcība, ka tu neesi spējis panākt, lai mēs mainām savas domas, nedz arī esi spējis piespiest mūs baudīt nešķīstu ēdienu.


text:
Mūsu sargi, kas stāv mums apkārt, sargā nevis tirānu, bet Dieva bauslību. Tādēļ mūsu prāts ir neuzvarams.”


text:
Lai gan pārējie brāļi tirānam bija teikuši nežēlīgi ļaunus vārdus, tomēr par jaunāko viņu pārņēma žēlums. Redzēdams, ka viņam jau tiek uzliktas važas, viņš aicināja to pienākt tuvāk un mēģināja pierunāt, sacīdams:


text:
“Tu redzi, kādu galu piedzīvoja tavu brāļu neprātība. Nepaklausības dēļ viņi mocībās ir dabūjuši galu.


text:
Tā runādams, viņš lika ataicināt arī bērna māti, lai, izrādot žēlastību pret viņu, kas jau tik daudzus dēlus bija zaudējusi, mudinātu viņu pārliecināt pēdējo palikušo dēlu būt paklausīgam un tādējādi izglābties.


text:
“Nešķīstais tirān, bezgodīgākais no visiem! Tu, kas no Dieva esi saņēmis visus labumus un ķēniņvalsti, vai tev nav kauna nogalināt tos, kas Dievam kalpo, un mocībās spīdzināt tos, kas piekopj godbijīgu ticību?


text:
Par to tev tiks sods mocīties un degt daudz spēcīgākā mūžīgajā ugunī, no kā tu netiksi vaļā visu mūžību.


text:
Tu, zvērīgais, pats būdams cilvēks, nekaunies citiem, tādiem pašiem cilvēkiem, kas radīti ar tādiem pašiem locekļiem, nocirst mēli un spīdzināšanā tos sakropļot.


text:
Taču viņi, cildenā nāvē nomiruši, ir līdz galam izpildījuši savu godbijīgo kalpošanu Dievam, bet tu rūgti raudāsi, jo esi nogalinājis nevainīgus cīnītājus, kas iestājās par krietnumu.”


text:
Ja jau šie septiņi brāļi līdz pat savai nāvei nicināja ciešanas, tad vienprātīgi ir atzīstams, ka dievbijīgs prāts ir valdnieks pār kaislībām.


text:
Ja viņi kā vergi būtu padevušies ciešanām un baudījuši nešķīstu ēdienu, tad mēs teiktu, ka kaislības viņus ir uzvarējušas.


text:
Nevar neredzēt, ka galvenais spēks viņos bija domāšana, jo viņi pieveica gan kaislības, gan ciešanas.


text:
Kā gan var neatzīt, ka pareiza domāšana bija tā, kas savaldīja kaislības viņos, kuru prāts nemainījās pat uguns mocību izraisītajās sāpēs?


text:
tāpat šo septiņu jaunekļu taisnais prāts kā septiņi torņi bija nocietinājums dievbijības ostā un uzvarēja kaislību vētras.


text:
“Brāļi, mirsim visi kā viens par bauslību! Būsim tādi paši kā tie trīs jaunekļi Asīrijā, kuri ar nicinājumu izturējās pret tādu pašu spīdzināšanu ar uguni!


text:
Vēl cits atgādināja: “Atcerieties, no kurienes jūs esat, atcerieties tēvu, kas bija pacēlis roku pret Īzaku, un to, ka dievbijības dēļ tas spēja to izturēt!”


text:
Ar gaišu skatienu un lielu paļāvību viņi raudzījās cits uz citu un teica: “Mēs no visas sirds sevi ziedosim Dievam, kas devis mums dzīvību, un savu ķermeni atdosim bauslības sargāšanai.


text:
Ikreiz, kad kāds no brāļiem tika rauts prom, palikušie teica: “Neliec, brāli, mums kaunēties un nepievil tos brāļus, kas jau miruši!”


text:
Jums ir labi zināmas brāļu mīlestības jūtas, kuras dievišķā un visgudrā providence ir likusi caur tēviem nonākt pie dēliem un kas izaudzētas mātes klēpī,


text:
kur brāļi pavada vienādu laiku un vienādi ilgi aug un veidojas, barojas ar vienām un tām pašām asinīm, un viena un tā pati dzīvība tos iznēsā un izved gaismā.


text:
Kad pēc vienāda laika viņi tiek dzemdēti, viņi dzer no vieniem un tiem pašiem piena avotiem, tā kopīgi augot brāļu mīlestībā.


text:
Viņi aug jo spēcīgāki, tādēļ ka aug kopā un dienas vada kopā, kopīgi tiek audzināti un radināti pie Dieva bauslības.


text:
Ja tā tiek nostiprināta brāļu savstarpējā mīlestība, tad šie septiņi brāļi juta jo īpašu mīlestību cits pret citu,


text:
jo viņi bija mācīti vienā un tajā pašā bauslībā, tika radināti pie vieniem un tiem pašiem krietnuma tikumiem un kopīgi audzināti taisnīgai dzīvei; tādēļ viņi vēl jo vairāk cits citu mīlēja.


text:
Viena un tā pati tieksme pēc krietnuma stiprināja viņu labvēlību citam pret citu un savstarpējo vienprātību,


text:
Lai gan viņu daba, tuvā draudzība un raksturu krietnums arvien vairāk nostiprināja brālīgās draudzības jūtas citam pret citu, tomēr dievbijības dēļ viņi spēja ar izturību noraudzīties ikreiz, kad kāds no viņiem tika aizrauts prom, sakropļots un līdz nāvei spīdzināts.


text:
Turklāt viņi uzmundrināja cits citu paciest spīdzināšanu, it kā ne tikai sāpes nicinādami, bet pārvarēdami pat brāļu mīlestības jūtas.


text:
Tāpat kā rokas un kājas saskanīgi kustas, klausot dvēseles vadošajām pavēlēm, tā arī šie svētie jaunekļi, dievbijības, gluži kā nemirstīgās dvēseles, vadīti, devās tās dēļ pretim nāvei.


text:
Ak, vissvētais vienprātīgo brāļu septiņnieks! Tāpat kā pasaules radīšanas septiņas dienas ietver savā lokā dievbijību,


text:
Mēs tagad, klausoties par šo jaunekļu mocībām, šausmās nodrebam. Bet viņi ne tikai to visu redzēja un ne tikai dzirdēja tur skanošos draudu vārdus, bet paši to visu izcieta un izturēja un vēl tādas sāpes, kādas sagādāja spīdzināšana ar uguni.


text:
Kas gan vēl varētu sagādāt mokošākas sāpes par to? Jo uguns spēks ir griezīgs un spējš, tas ātri saplosīja viņu ķermeņus.


text:
Nebrīnieties, ka šo vīru prāts guva virsroku mocībās, ja jau pat sievietes saprāts spēja ar nicinājumu izturēties pret vēl daudzveidīgākām mocībām,


text:
Ieskatieties, cik sarežģīta ir mātes mīlestība pret bērniem, kas visu pārdzīvo līdz sirds dziļumiem.


text:
Arī tās dzīvās būtnes, kurām nav runas spēju, jūt tādu pašu līdzjūtību un mīlestību pret saviem mazuļiem kā cilvēks:


text:
bet citi vij ligzdas un izperina savus mazuļus kalnu virsotnēs, gravu nogāzēs un koku paēnās vai galotnēs un neļauj nevienam tiem tuvoties.


text:
Bet, ja viņi nespēj aizkavēt kāda tuvošanos, viņi savas sāpes un mīlestību pret saviem mazuļiem izrāda, lidodami un riņķodami tiem apkārt un kliegdami savā putnu balsī; viņi cenšas tiem palīdzēt, kā spēj.


text:
Bet kāda vajadzība līdzjūtību pret saviem bērniem pierādīt ar piemēriem par būtnēm, kurām nav runas spēju,


text:
ja pat bites ap to laiku, kad viņas veido šūnas, atvaira ikvienu, kas tuvojas, un tos, kas uzdrošinās pienākt viņu mazuļiem, sit gluži kā ar dzelzs dzelksni un aizstāvas līdz nāvei.


text:
Bet jaunekļu māte, lai gan juzdama līdzi saviem bērniem, tomēr palika nesatricināma; savā garā viņa līdzinājās Ābrahāmam.


text:
Ak, šo bērnu prāts, kas biji kā tirāns pār kaislībām! Ak, dievbijība, kas mātei biji vairāk vēlama nekā bērni!


text:
Kad mātei bija divas iespējas – vai nu saglabāt dievbijību, vai uz laiku izglābt bērnus, paļaujoties ķēniņa solījumiem, –


text:
viņa ar lielāku mīlestību pieķērās dievbijībai, kas izglābj mūžīgai dzīvošanai pēc Dieva apsolījuma.


text:
Kādiem vārdiem lai es izsaku vecāku mīlestības jūtas pret bērniem? Bērna raksturā mēs iezīmējam apbrīnojamu dvēseles un ārējā izskata līdzību, jo sevišķi tas attiecas uz mātēm, jo tās, sāpēs dzemdējušas, ir vairāk līdzjūtīgas nekā tēvi.


text:
Vairāk nekā citas mātes savus bērnus mīlēja šo septiņu bērnu māte, jo septiņkārtīga grūtniecība viņā dabiski ieaudzēja mīlestību pret bērniem.


text:
Taču daudz lielāku mīlestību pret saviem dēliem viņa juta viņu krietnuma dēļ un tādēļ, ka viņi bija paklausīgi bauslībai.


text:
Viņi bija taisnīgi, saprātīgi, drosmīgi, cēli un tik ļoti mīlēja cits citu un māti, ka paklausīja tai un nosargāja bauslības likumus līdz pat nāvei.


text:
Lai gan ir tik daudz apstākļu, kas māti bērnu mīlestībā rosina uz līdzjūtību, ne reizi daudzās un dažādās mocības nespēja grozīt viņas prātu.


text:
Taisni otrādi, šī māte mudināja gan katru bērnu atsevišķi, gan visus kopā pieņemt nāvi dievbijības dēļ.


text:
Ak, svētā daba, vecāku mīlestības jūtas pret bērniem un pieķeršanās tiem, bērnu izauklēšana un neremdināmās ciešanas, kas jāpārdzīvo mātēm!


text:
Redzēdama, kā pa vienam tiek mocīts un dedzināts katrs viņas bērns, šī māte neatkāpās no savas dievbijības.


text:
Viņa redzēja, kā bērnu miesas sadeg ugunīs, kā roku un kāju pirksti tiek izmētāti pa zemi un kā galvas āda līdz pat zodam pārvēršas par masku.


text:
Tevi nesatricināja pirmdzimtā pēdējais elpas vilciens, nedz arī otrais dēls, kas mokās vērsa savus skatienus uz tevi, nelaimīgo, nedz trešais, izdvašodams savu dzīvību.


text:
Tu ne reizi nevaimanāji, kad raudzījies savu dēlu mokās izvalbītajās acīs un nāsīs, kas liecināja par nāves tuvošanos.


text:
Redzēdama, kā viena bērna miesas tiek dedzinātas uz otra bērna miesām, kā nocirstās rokas un norautās galvas āda tiek mesta cita uz citas un līķi sakrauti kaudzē cits uz cita, un redzēdama, cik daudz ļaužu šajā vietā noskatās tavu bērnu mocībās, tu nesāki raudāt.


text:
Cik briesmīgi un cik daudz bija moku ratu un dedzināšanas rīku, ar kuriem spīdzināto dēlu māte toreiz tika spīdzināta!


text:
Bet dievbijīgais prāts, kas viņas sirdi ciešanās padarīja vīrišķīgu, deva spēku tajā brīdī atteikties no mīlestības pret bērniem.


text:
Lai gan viņa redzēja visu savu septiņu bērnu bojāeju un daudzās un dažādās spīdzināšanas, viņa to visu pārvarēja, ticībā paļaudamās uz Dievu.


text:
Kad viņai gluži kā padomē bija jāizvēlas, par ko atdot savu balsi, un kad viņa redzēja savā dvēselē ietekmīgus padomdevējus – dabu, dzimtu, mīlestību pret bērniem un moku rīkus pret bērniem –,


text:
Ak, tautas māte, bauslības taisnīgā atriebēja un dievbijības aizstāve, tu savā iekšējā cīņā esi uzvaras balvas ieguvēja.


text:
tā arī tu, kad no visām pusēm virsū šļācās ciešanu bangas un pūta spēcīgi vēji, kā bauslības sargs, turēdamās drosmīgi savu dēlu ciešanās, tu, aizstāvot dievbijību, izturēji visas negaisa brāzmas.


text:
Ja jau sieviete, turklāt vēl sirmgalve un septiņu bērnu māte, spēja izturēt, noraudzīdamās savu bērnu nomocīšanā līdz nāvei, tad nenoliedzami jāatzīst, ka dievbijīgs prāts ir valdnieks pār kaislībām.


text:
Tātad es parādīju, ka ne tikai vīri spēja valdīt pār kaislībām, bet arī sievietes spēja nicināt vislielākās mocības.


text:
Tāds mežonīgums nebija lauvām, kas aplenca Daniēlu, un tik svelmaini dedzinoša nebija uguns krāsnij, kurā bija iemests Misaēls, cik nežēlīgi iedzimtā mīlestība pret bērniem dedzināja māti, kad viņa noraudzījās savu septiņu dēlu mocīšanā.


text:
Padomājiet vēl par to – ja šī sieviete, lai gan būdama māte, tomēr dvēselē būtu gļēva, viņa sāktu vaimanāt par viņiem un varbūt teiktu tā:


text:
“Ak, es nelaimīgā un trīskārt nožēlojamā, kas, septiņus dēlus dzemdējusi, esmu palikusi bez neviena.


text:
Ak, veltīgi es septiņas reizes esmu bijusi grūta un veltīgi ir bijuši septiņreiz deviņi mēneši, neauglīga ir bijusi zīdīšana, un tikai postu ir nesusi barošana ar pienu.


text:
Veltīgi, bērni, jūsu dēļ daudzkārt esmu pacietusi dzemdību sāpes un panesusi smagās audzināšanas rūpes.


text:
Ak vai, mani bērni, gan tie no jums, kas neprecējušies, gan tie, kas veltīgi apprecējušies! Es neredzēšu jūsu bērnus un nedabūšu izbaudīt svētlaimi, kad mani sauc par vecmammu.


text:
Bet ar šādām raudu dziesmām šī svētā un dievbijīgā māte nevienu dēlu neapraudāja un nevienu no viņiem necentās atrunāt no došanās nāvē, un neskuma par viņu nāvi,


text:
taisni otrādi, būdama ar tēraudcietu prātu, viņa lūdzās un pierunāja savus dēlus labprātīgi doties nāvē dievbijības dēļ, tādējādi it kā atdzemdinot viņus nemirstībai.


text:
Ak, māte, kas savā godbijībā pret Dievu esi kā pieredzējis karavīrs, un sieva, kas ar savu izturības spēku esi uzveikusi tirānu, gan darbos, gan vārdos tu esi varenāka par vīru.


text:
Jo tad, kad tu tiki sagūstīta reizē ar bērniem, tu, atrazdamies tur, redzēji Elāzāra mocīšanu un teici saviem bērniem jūdu valodā:


text:
“Bērni, šī cīņa ir cildena, jūs esat uz to aicināti liecināt par savu tautu! Cīnīties dedzīgi, aizstāvot no tēvutēviem mantoto bauslību!


text:
Būtu apkaunojums, ja šis sirmgalvis spēj godbijībā panest sāpes, bet jūs, jaunekļi, nobītos no mocībām.


text:
kura dēļ arī mūsu tēvs Ābrahāms bija gatavs ziedot savu dēlu, mūsu ciltstēvu Īzaku, un Īzaks nenobijās, tēva rokā redzēdams zobenu, pavērstu pret sevi.


text:
Arī taisnīgais Daniēls tika iemests lauvu bedrē, un Hananja, Azarja un Misaēls tika iegrūsti degošā krāsnī, un viņi visi izturēja Dieva dēļ.


text:
Ar šādiem vārdiem septiņu bērnu māte, uzmundrinādama ikvienu no viņiem, pārliecināja, ka labāk ir pieņemt nāvi nekā pārkāpt Dieva pavēli.


text:
Turklāt viņi zināja arī to, ka, mirdami Dieva dēļ, viņi dzīvos Dievam, kā Ābrahāms, Īzaks, Jēkabs un visi patriarhi.


text:
Daži sargi stāstīja, ka tad, kad viņi grasījušies arī māti sagūstīt un sodīt ar nāvi, viņa pati metusies ugunī, lai neviens nevarētu viņai pieskarties.


text:
Ak, māte, tu, kas kopā ar saviem dēliem sagrāvi tirāna varmācīgo varu, atņēmi spēku viņa ļaunajiem nodomiem un pierādīji ticības cildenumu!


text:
Tu biji kā jumts, kas droši nostiprināts uz kolonnām – saviem bērniem – un nesatricināmi panesi mocību zemestrīci.


text:
Mēness ar zvaigznēm tik lepni nemirdz pie debesīm kā tu, savus zvaigznēm līdzīgos septiņus bērnus vadīdama pa gaismas ceļu pretim godbijībai, līdz ar viņiem mirdzi pie debesīm, stāvēdama goda vietā Dieva priekšā,


text:
Ja mums būtu iespējams kā gleznā attēlot vēstījumu par tavu dievbijību, vai gan skatītāji nenodrebētu, skatīdami, kā septiņu bērnu mātei jāiztur savu bērnu nomocīšana visdažādākajās spīdzināšanās līdz nāvei dievbijības dēļ?


