# verses

text:
vājo jūs nespēcinājāt, slimo nedziedinājāt, savainoto nepārsējāt, aizklīdušo nepārvedāt, pazudušo nemeklējāt – vien rupji ar varu tās valdījāt!


text:
Manas avis klejo pa kalniem un pakalniem. Manas avis ir izklīdušas pa visu zemes virsu, nevienam tās nerūp, neviens tās nemeklē!


text:
Kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs, manas avis ir saplosītas, manas avis kļuvušas lauka zvēriem par laupījumu, jo tām nebija ganu! Mani gani nemeklē manas avis, bet ganās paši! Manas avis tie negana!


text:
Tā saka Kungs Dievs: redzi, šiem ganiem es atprasīšu savas avis un neļaušu tiem vairs ganīt, un arī tie paši vairs neganīsies. Es izraušu savas avis tiem no mutes – tās vairs nebūs viņiem par laupījumu!


text:
Kā gans uzmana savu ganāmpulku, kad viņš ir pie tā, tā es rūpēšos par savām avīm un aizvedīšu no visām vietām, kur tās noklīdušas tumšajās, mākoņainajās dienās!


text:
Es tās izvedīšu no tautām, un es tās sapulcināšu no valstīm. Es tās atvedīšu uz viņu zemi, un es tās ganīšu Israēla kalnos un ielejās, visās viņu zemes apdzīvotās vietās.


text:
Es tās vadīšu uz labām ganībām, viņu ganības būs Israēla augstajos kalnos. Tās zvilnēs labās ganībās, leknas ganības tām būs Israēla kalnos!


text:
Pazudušās es uzmeklēšu, aizklīdušās es atvedīšu atpakaļ, savainotās es pārsiešu, vājās es spēcināšu, bet taukās un stiprās es iznīcināšu. Es tās ganīšu pēc taisnības!


text:
Vai tad jums nav diezgan, ka ganāties labākajās ganībās? Vai atlikušās ganības gribat izmīdīt kājām? Jums ir skaidrs ūdens dzeršanai, bet vai atlikušo gribat saduļķot kājām?


text:
Un es, Kungs, es būšu viņu Dievs, un mans kalps Dāvids būs viņu valdnieks! Es, Kungs, tā esmu teicis.


text:
Es slēgšu ar viņiem miera derību, es iznīdēšu ļaunos zvērus no zemes, tad tie varēs apmesties tuksnesī un dusēt mežos.


text:
Es svētīšu viņus un vietu visapkārt manam kalnam, es sūtīšu lietu īstā laikā – tas būs svētības lietus!


text:
Visi lauka koki nesīs augļus, un zeme dos ražu, tad viņi drošībā dzīvos savā zemē! Tad tie zinās, ka es esmu Kungs – es salauzīšu viņu jūga kokus un atbrīvošu no kalpības!


text:
Tie nebūs vairs tautām par laupījumu, un lauka zvēri tos neplosīs – tie dzīvos drošībā, tiem nebūs jābīstas!


text:
Tad tie zinās, ka es esmu Kungs, viņu Dievs, un viņi, Israēla nams, ir mani ļaudis, saka Kungs Dievs.


text:
Jūs esat manas avis, manas ganāmās avis, jūs esat cilvēki, un es esmu jūsu Dievs!” saka Kungs Dievs.


text:
saki: tā saka Kungs Dievs: es esmu pret tevi, es celšu pret tevi roku, es darīšu tevi par izpostījumu un gruvešiem!


text:
Tevī ir mūžīgs ienaids, zobena asmeni tu laidi pār Israēla dēliem posta laikā, viņu beidzamā soda laikā!


text:
Kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs, es tevi nodošu asinīm, asinis tevi vajās! Tādēļ ka tu nenīdi asinsizliešanu, asinis tevi vajās!


text:
Es noklāšu kalnus nokautajiem – uz taviem pakalniem un tavās ielejās, visās tavās gravās gulēs zobena nokautie!


text:
Es tevi darīšu par mūžīgu izpostījumu, tavās pilsētās neviens nedzīvos! Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Tādēļ ka tu teici: šīs divas tautas, šīs divas valstis būs manas! – mēs viņas iemantosim, kaut pats Kungs būtu tur!


text:
Kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs, tavu niknumu un skaudību es tev atdarīšu, visu, ko tu savā naidā tiem darīji! Es likšu tev iepazīt mani, es tevi tiesāšu!


text:
Tad tu zināsi, ka es esmu Kungs! Es dzirdēju visas tavas nievas, tu teici par Israēla kalniem: tie lemti izdeldēšanai, tie doti mums aprīšanai! –


text:
tāpat kā tu līksmoji, kad tika izdeldēts Israēla nama mantojums, tāpat es darīšu tev – Seīra kalns un viss Edoms būs izpostījums! Tad tie zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
tādēļ tu pravieto un saki: tā saka Kungs Dievs: tas ir tādēļ, ka esat deldēti un bradāti, un jūs iemantojušas citas tautas, par jums trinuši mēles, un jūs esat tikuši nevalodās!


text:
Bet nu, Israēla kalni, klausieties Kunga Dieva vārdu: tā saka Kungs Dievs kalniem un pakalniem, gravām un ielejām, drupām un izpostījumiem, un pamestām pilsētām, kas kļuvušas par laupījumu un apsmieklu citām tautām, kas visapkārt vēl atlikušas.


text:
Tā saka Kungs Dievs: savas dedzības kvēlē es runāšu ar atlikušajām tautām un visu Edomu, kas piesavinoties ņēmuši manu zemi, no visas sirds par to priecājušies un nicinot to postījuši un izlaupījuši.


text:
Pravieto par Israēla zemi, saki kalniem un pakalniem, gravām un ielejām: tā saka Kungs Dievs: redzi, es runāšu savā dedzībā un niknumā, jo jums bija jāpacieš tautu nicinājums.


text:
Bet jūs, Israēla kalni, dzeniet atvases un nesiet augļus manam Israēla namam, jo tas drīz atgriezīsies!


text:
Es vairošu cilvēkus un lopus, tie augļosies un vairosies! Es vairošu ļaudis tāpat kā agrāk un darīšu jums labu vēl vairāk nekā iepriekš, tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Es atkal ļaušu cilvēkiem, savam Israēla namam, staigāt pa jums, viņi atkal iemantos jūs, un jūs būsiet viņu mantojums. Jūs vairs tiem nelaupīsiet viņu bērnus!


text:
Tā saka Kungs Dievs: tādēļ ka ļaudis saka par tevi: tu esi cilvēku rijējs un savai tautai laupi bērnus! –


text:
Tautu zaimi tev vairs nebūs jāuzklausa, nedz jāpacieš ļaužu apsmiekls, un savas tautas bērnus tu vairs nelaupīsi!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, kamēr Israēla nams dzīvoja savā zemē, tie apgānīja to ar savām gaitām un darbiem. Viņu gaitas bija nešķīstas kā sārņainas sievas!


text:
Es izlēju savu dusmu kvēli pār tiem asiņu dēļ, kuras tie izlējuši zemē, un elku dēļ, ar kuriem tie apgānījušies.


text:
Kad viņi nonāca pie citām tautām, tie aptraipīja manu svēto vārdu, jo par viņiem teica: šie ir Kunga ļaudis, kas padzīti no savas zemes! –


text:
Tādēļ saki Israēla namam: tā saka Kungs Dievs: Israēla nams, es to nedaru jūsu, bet gan sava svētā vārda dēļ, kuru jūs apgānījāt, nonākuši starp citām tautām.


text:
Es darīšu svētu savu vareno vārdu, kas nu aptraipīts tautās, – jūs to apgānījāt, dzīvodami starp viņām, bet tagad tautas zinās, ka es esmu Kungs, saka Kungs Dievs! Tie redzēs, kas es jums esmu svēts!


text:
Es slacīšu jūs ar šķīstu ūdeni, lai topat šķīsti no savas nešķīstības, es jūs šķīstīšu no visiem jūsu elkiem!


text:
Es jums došu jaunu sirdi un jaunu garu – to es jums došu! Es izņemšu jums akmens sirdi un došu miesas sirdi,


text:
un es jums došu savu Garu! Es došu savus likumus, un jūs tiem sekosiet, jūs ievērosiet un pildīsiet manas tiesas!


text:
Jūs pieminēsiet savas ļaunās gaitas un savus sliktos darbus, jūs riebsieties paši sev savu vainu un preteklību dēļ.


text:
Es to nedarīšu jūsu dēļ, saka Kungs Dievs, ziniet to! Israēla nams, kaunies un esi izmisis savu gaitu dēļ!


text:
Tā saka Kungs Dievs: tajā dienā es jūs šķīstīšu no visām jūsu vainām, es atkal likšu apdzīvot pilsētas, un posta vietas tiks atjaunotas!


text:
Tad sacīs: šī zeme, kas bija izdeldēta, nu atkal ir kā Ēdenes dārzs un pilsētas, kas bija tukšas, sagrautas un izdeldētas, nu ir nostiprinātas un apdzīvotas!


text:
Tad tautas, kas atlikušas jums visapkārt, zinās, ka es esmu Kungs – es uzceļu, kur bija gruveši, un dēstu, kur bija izpostījums! Es, Kungs, to esmu teicis, un es to darīšu!


text:
kā svētās upura avis Jeruzālemē svētku laikā! Tukšā pilsēta būs pilna avīm un ļaudīm – tad viņi zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
Kunga roka bija pār mani, un es tiku nests Kunga Garā un nonācu kādā ielejā, kas bija pilna kauliem.


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, vai šie kauli var atdzīvoties?” Es teicu: “Kungs Dievs, tu zini pats!”


text:
Es jums uzvilkšu dzīslas un apaudzēšu jūs ar miesu, es pārklāšu jūs ar ādu, un es jums došu garu, un jūs atdzīvosieties – tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!”


text:
Es pravietoju, kā man pavēlēts. Kad es pravietoju, sākās troksnis – redzi, kauli sakustējās un tuvojās viens otram,


text:
un es paraudzījos, un redzi – tie pārklājās dzīslām un miesu un apvilkās ar ādu, bet gara tajos nebija!


text:
Viņš man sacīja: “Pravieto garam! Pravieto, cilvēka dēls, un saki garam: tā saka Kungs Dievs: nāc, gars, no četriem vējiem un pūt pār nokautajiem, lai tie atdzīvojas!”


text:
Un es pravietoju, kā man pavēlēts. Tad pār tiem nāca gars, tie kļuva dzīvi un nostājās uz kājām – varen liels pulks!


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, šie kauli ir viss Israēla nams, kas saka: mūsu kauli ir izkaltuši, mūsu cerība zudusi, un mēs esam pagalam!


text:
Tādēļ pravieto un saki tiem: tā saka Kungs Dievs: redzi, es atvēršu jūsu kapus, un es jūs, savus ļaudis, uzcelšu no kapiem un vedīšu uz Israēla zemi!


text:
Es jums došu savu Garu, un jūs atdzīvosieties, un es jums došu atelpu jūsu zemē! Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs! Es to esmu teicis, un es to darīšu!” saka Kungs.


text:
“Cilvēka dēls, ņem koka spieķi un raksti uz tā Jūdai un Israēla dēliem, kas tai piepulcējušies. Tad ņem otru spieķi un raksti uz tā Jāzepam, Efraimam un visai Israēla saimei, kas tiem piepulcējušies.


text:
tad saki tiem: tā saka Kungs Dievs: es ņemšu Jāzepa spieķi, kas Efraima rokā, un pievienošu Israēla ciltīm, un tās pievienošu Jūdas spieķim. Es tās darīšu par vienu spieķi savā rokā!


text:
Tad saki tiem: tā saka Kungs Dievs: es ņemšu Israēla dēlus no visām tautām, kur tie izklīduši, un sapulcināšu tos no visām pusēm, es tos vedīšu uz viņu zemi!


text:
Es tos darīšu par vienu tautu vienā zemē, Israēla kalnos, un pār tiem visiem valdīs viens ķēniņš! Nebūs vairs divu tautu, un tie vairs nesašķelsies divās valstīs!


text:
Tie vairs neaptraipīsies nedz ar elkiem, nedz preteklībām, nedz pārkāpumiem, un es tos paglābšu no atkrišanas un šķīstīšu – viņi būs mani ļaudis, un es būšu viņu Dievs!


text:
Mans kalps Dāvids būs viņu ķēniņš, un tiem visiem būs viens gans! Tie sekos manām tiesām, turēs manus likumus un pildīs tos!


text:
Tie dzīvos zemē, ko es devu savam kalpam Jēkabam – tur, kur dzīvoja viņu tēvi, mūžam dzīvos viņi, viņu dēli un dēlu dēli, un mans kalps Dāvids būs viņu valdnieks mūžīgi!


text:
Es ar tiem noslēgšu miera derību, tā būs mūžīga derība! Es tiem likšu vairoties, un mana svētvieta būs viņu vidū mūžīgi!


text:
Es tevi pagriezīšu, es likšu tev žokļos laužņus un vedīšu tevi ar visu tavu karapulku, zirgiem un jātniekiem – tie visi tērpušies bruņās, milzīgs pulks ar lieliem un maziem vairogiem, tie visi vicinās zobenus!


text:
Tur arī Gomers un viss viņa pulks, Bēt-Togarma no ziemeļu malas, visiem bruņucepures – kopā ar tevi būs daudz ļaužu!


text:
Pēc daudzām dienām tu atkal būsi vajadzīgs, pēc daudziem gadiem tu atkal nāksi uz zemi, kas atguvusies no zobena un kuras ļaudis no daudzām tautām sapulcināti Israēla kalnos, kas ilgi stāvēja izpostīti, – tagad tie atvesti atpakaļ no tautām, lai visi varētu dzīvot drošībā.


text:
Tu celsies kā negaiss, tu nāksi kā mākonis, kas apklāj zemi, – tu un viss tavs pulks, daudz ļaužu kopā ar tevi!


text:
tu teiksi: es uzbrukšu šai nenocietinātajai zemei, došos pret mierīgajiem ļaudīm, kas dzīvo droši, – tie mīt vietās, kur nav mūru, tiem nav ne vārtu, ne aizšaujamo bultu!


text:
Grābtin es grābšu, laupīt laupīšu, uzklupšu visam, kas pēc posta atjaunots, – ļaudīm, kas sapulcināti no tautām, kas iekrājuši lopus un mantu, dzīvo augstajā zemē!


text:
Šeba un Dedāns, Taršīšas tirgoņi un visi turienes stiprie lauvas tev sacīs: vai tu esi nācis grābtin grābt, laupīt? Vai savu pulku tu sapulcēji, lai stieptu projām sudrabu un zeltu, lai ņemtu lopus un mantu, lai gūtu varenu laupījumu?! –


text:
Tādēļ pravieto, cilvēka dēls, un saki Gogam: tā saka Kungs Dievs: vai todien, kad mani Israēla ļaudis dzīvos droši, tu par to nezināsi?


text:
Tu nāksi no savas apmetnes ziemeļu malā, tu un daudz ļaužu kopā ar tevi, visi jāšus zirgos – liels pulks, milzīgs karaspēks!


text:
Tu celsies pret maniem Israēla ļaudīm kā mākonis, kas apklāj zemi. Tas būs nākamās dienās, es tevi vedīšu pret savu zemi, lai tautas mani pazīst, jo svēts es stāšos pret tevi, Gog, tām redzot!


text:
Tā saka Kungs Dievs: vai sen aizgājušās dienās caur saviem kalpiem, Israēla praviešiem, kas gadiem ilgi pravietojuši, es tev neteicu, ka vedīšu tevi pret tiem?!


text:
Tā notiks tajā dienā: Gogs nāks pret Israēla zemi, saka Kungs Dievs, tad iedegsies manas dusmas un mana kvēle!


text:
jūras zivis un debesu putni, lauka zvēri un visi rāpuļi, kas pa zemi rāpo, un visi cilvēki, kas mīt virs zemes, drebēs manā priekšā! Kalni sabruks, klintis kritīs un mūri sagāzīsies!


text:
Es viņu tiesāšu ar mēri, asinsizliešanu, plūdiem, krusu, uguni un sēru – es to liešu pār viņu, visu viņa pulku un milzumu ļaužu, kas kopā ar viņu!


text:
“Cilvēka dēls, pravieto par Gogu un saki: tā saka Kungs Dievs: es esmu pret tevi, Gog, Mešehas un Tubalas valdniek!


text:
Israēla kalnos tu kritīsi kopā ar savu pulku un visiem, kas kopā ar tevi. Es tevi atdošu par barību plēsējputniem, visādiem spārnaiņiem un lauka zvēriem par barību.


text:
Es atklāšu savu svēto vārdu Israēla ļaudīm. Es vairs neļaušu apgānīt savu svēto vārdu, un tautas zinās, ka es esmu Kungs, Israēla Svētais!


text:
Tad Israēla pilsētās mītošie izies ārā un sakurs uguni, tie dedzinās ieročus – mazos un lielos vairogus, lokus un bultas, pīķus un šķēpus – un kurs ar tiem uguni septiņus gadus!


text:
Tiem nebūs jālasa malka uz lauka, nedz jācērt tā mežos, jo uguni tie kurs no ieročiem, un tie aplaupīs tos, kuri viņus aplaupīja, un atņems tiem, kuri atņēma viņiem, saka Kungs Dievs.


text:
Tajā dienā es Gogam atvēlēšu kapa vietu Israēlā, ienācēju ielejā, jūras austrumu malā, tā ienācējiem būs šķērslis, tur apbedīs Gogu un visus viņa pulkus. Tad ieleju sauks par Goga pulkiem.


text:
Visi ļaudis tos bedīs, un tā viņiem būs varena diena – tad es parādīšos savā godībā, saka Kungs Dievs.


text:
Tie izvēlēsies vīrus, kas nemitīgi pārstaigā zemi, lai to attīrītu un apbedītu ienācējus, kas palikuši virs zemes. Pēc septiņiem mēnešiem tie sāks meklēšanu.


text:
Un, kad tie, kas pārstaigā zemi, ieraudzīs cilvēka kaulus, tie pieliks tiem zīmi, līdz racēji tos apraks Goga pulka ielejā.


text:
Cilvēka dēls, saka Kungs Dievs, saki putniem, visiem spārnaiņiem un visiem lauka zvēriem: salasieties, nāciet, pulcējieties ap manu upuri, ko es jums upurēju, ap lielo upuri Israēla kalnos – ēdiet gaļu un dzeriet asinis!


text:
Ēdiet stiprinieku miesas un dzeriet zemes valdnieku asinis – it kā tie būtu auni vai jēri, teļi vai vērši, kas Bāšānā baroti!


text:
Pie mana galda jūs atēdīsieties gan zirgus, gan jātniekus, stipriniekus un karotājus, saka Kungs Dievs.


text:
Es rādīšu tautām savu godību – visas tautas redzēs, ka es pildu, ko esmu nolēmis, ka es esmu tiem pielicis roku!


text:
Tautas zinās, ka Israēla namu aizveda trimdā noziegumu dēļ, jo tie bija man neuzticīgi, tādēļ es no tiem novērsos un atdevu tos viņu pretiniekiem, un tie visi krita no zobena.


text:
Tā saka Kungs Dievs: tagad es vedu atpakaļ Jēkaba gūstekņus, es esmu žēlsirdīgs Israēla namam, es esmu iededzies par savu svēto vārdu!


text:
Tie aizmirsīs savu negodu un neuzticību, ar ko grēkojuši pret mani, un atkal dzīvos drošībā savā zemē, nekas tos nebiedēs!


text:
Kad es tos būšu atvedis no tautām, sapulcinājis no ienaidnieku valstīm, es viņos apliecināšu savu svētumu, daudzām tautām redzot.


text:
Tad tie zinās, ka es esmu Kungs, viņu Dievs. Es tos aizvedu trimdā pie tautām, un es tos savākšu atpakaļ viņu zemē – nevienu no tiem es tur vairs neatstāšu!


text:
Divdesmit piektajā gūsta gadā, gada sākumā, mēneša desmitajā dienā – četrpadsmitajā gadā kopš Jeruzālemes ieņemšanas – tajā dienā Kunga roka bija pār mani un aizveda mani turp.


text:
Dievišķā redzējumā viņš aiznesa mani uz Israēla zemi un nolika mani augstā kalnā, un tā dienvidu pusē atradās itin kā pilsēta.


text:
Viņš mani aizveda turp, un redzi – tur stāvēja tāds kā vara vīrs! Tam rokā bija linu aukla un mērkoks, un viņš stāvēja vārtos.


text:
Šis vīrs man teica: “Cilvēka dēls, skaties ar acīm, klausies ar ausīm un paturi prātā visu, ko es tev rādīšu, jo tu esi atvests tādēļ, lai redzētu. Visu, ko redzēsi, stāsti Israēla namam.”


text:
Redzi, ārpusē visapkārt templim bija mūris. Vīram rokā mērkoks – sešas olektis garš, vienas olekts garums – olekts un sprīdis! Viņš mērīja mūri: biezums – viens mērkoks, augstums – viens mērkoks.


text:
Viņš pienāca pie vārtiem, kas rīta pusē, uzkāpa pa kāpnēm un mērīja vārtu slieksni, tā platums bija viens mērkoks.


text:
Sardzes istaba bija mērkoku gara un mērkoku plata, starp sardzes istabām – piecas olektis. Vārtu slieksnis iekšpus lieveņa līdz templim – viens mērkoks.


text:
Tad viņš mērīja vārtu lieveni – astoņas olektis, vārtu stenderes bija divas olektis platas. Vārtu lievenis bija tempļa pusē.


text:
Austrumu pusē bija trīs vārtu sardzes istabas no vienas puses un trīs no otras. Visām trim bija vienāds mērs, arī stenderes abās pusēs bija vienāda izmēra.


text:
Abu sardzes istabu priekšpusē bija vienu olekti plats norobežojums. Sardzes istaba bija sešas olektis plata un sešas gara.


text:
Tad viņš mērīja vārtus no vienas sardzes istabas augšas līdz otrai, un platums no vienām durvīm līdz otrām bija divdesmit piecas olektis.


text:
Visapkārt sardzes istabai un stenderēm vārtu iekšpusē bija logi ar sašaurinājumu ārpusē, tādi logi bija arī visapkārt lievenim. Stenderēs bija iegrebtas palmas.


text:
Tad viņš aizveda mani uz ārējo pagalmu. Redzi, tur bija istabas, un pagalmam visapkārt bija akmens grīda, kopā pavisam bija trīsdesmit istabas.


text:
Viņš mērīja no apakšējo vārtu priekšpuses līdz iekšējā pagalma ārpusei, tur bija simts olektis uz austrumiem un ziemeļiem.


text:
Trīs vārtu sardzes istabas bija vienā pusē, trīs otrā pusē. Šo vārtu stenderes un lievenis bija tāds pats kā pirmajiem vārtiem, garums – piecdesmit olektis, platums – divdesmit piecas olektis.


text:
Logi, lievenis un palmu grebumi bija tādi paši kā vārtiem austrumu pusē. Uzejot augšā septiņus pakāpienus, priekšā bija lievenis.


text:
Iekšpagalma vārti bija iepretī Ziemeļu un Austrumu vārtiem. Viņš mērīja no vieniem vārtiem līdz otriem, tur bija simts olektis.


text:
Tad viņš aizveda mani dienvidu pusē. Redzi, Dienvidu vārti! Viņš mērīja stenderes un lieveni, arī šie mēri bija tādi paši kā iepriekš.


text:
Logi tāpat kā iepriekš bija visapkārt lievenim, tas bija piecdesmit olektis garš un divdesmit piecas olektis plats.


text:
Iekšpagalma vārti bija uz dienvidu pusi. Viņš mērīja no šiem vārtiem līdz Dienvidu vārtiem, tur bija simts olektis.


text:
Tad viņš mani pa Dienvidu vārtiem ieveda iekšpagalmā. Viņš mērīja Dienvidu vārtus, tie bija tādi paši kā iepriekš.


text:
Arī sardzes istabas, stenderes un lievenis bija tāds pats kā iepriekš. Logi bija visapkārt lievenim, tas bija piecdesmit olektis garš un divdesmit piecas olektis plats.


text:
Lievenis bija uz ārpagalma pusi. Stenderēm abās pusēs bija palmu grebumi. Augšup veda astoņi pakāpieni.


text:
Sardzes istabas, stenderes un lievenis, kam visapkārt logi, bija piecdesmit olektis garš un divdesmit piecas olektis plats.


text:
Vārtu lieveņa abās pusēs bija divi galdi, uz kuriem kāva sadedzināmo upuri, grēka upuri un vainas upuri.


text:
Ārpusē, pie Ziemeļu vārtu ieejas kāpnēm, bija divi galdi, tiem pretī, otrā pusē pie vārtu lieveņa arī bija divi galdi –


text:
Arī četri galdi no tēstiem akmeņiem sadedzināmajam upurim, pusotru olekti gari, pusotru olekti plati un vienu olekti augsti. Uz tiem lika sadedzināmā un citu upuru kaušanas rīkus.


text:
Iekšējo vārtu ārpusē bija istabas dziedātājiem, tās atradās iekšpagalmā. Viena bija pie Ziemeļu vārtiem dienvidpusē, un otra bija pie Austrumu vārtiem ziemeļpusē.


text:
bet istabas, kas pret ziemeļiem, ir priesteriem, kas uzrauga altāri, – tie ir Cādoka dēli no Levī pēcnācējiem, kas drīkst tuvoties un kalpot Kungam.”


text:
Viņš mērīja pagalmu, tā garums bija simts olekšu, un arī platums bija simts olekšu, tam bija četri stūri. Altāris bija tempļa priekšā.


text:
Viņš mani aizveda pie tempļa lieveņa. Viņš mērīja lieveni, tam bija piecas olektis no abām pusēm, un vārtu platums no abām pusēm bija trīs olektis.


text:
Lieveņa garums bija divdesmit olektis un platums vienpadsmit olektis. Augšā veda kāpnes, stenderu abās pusēs bija stabi.


text:
Durvju platums bija desmit olektis, abas durvju puses bija piecas olektis platas. Tad viņš mērīja templi, tā garums bija četrdesmit olektis un platums četrdesmit olektis.


text:
Viņš iegāja iekšā un mērīja durvju stenderes, katra bija divas olektis, un durvis – tās bija sešas olektis, bet ieeja septiņas olektis plata.


text:
Tad viņš mērīja telpu tempļa priekšā, tās garums bija divdesmit olektis un platums bija divdesmit olektis. Viņš man sacīja: “Šī ir svētumu svētuma vieta!”


text:
Tad viņš mērīja tempļa mūri, tas bija sešas olektis biezs. Piebūves telpu platums bija četras olektis, un tie bija visapkārt templim.


text:
Telpas bija trijos stāvos, katrā trīsdesmit. Telpas balstījās uz mūra, kas bija visapkārt templim, bet nebalstījās uz paša tempļa sienas.


text:
Telpas visapkārt templim bija platākas katrā nākamajā stāvā, jo katrā nākamajā stāvā visapkārt templim nāca klāt piebūves. Kāpnes no apakšējā stāva veda augšup caur vidējo stāvu.


text:
Es redzēju templim visapkārt paaugstinājumu. Piebūves pamati bija vesels mērkoks – sešas olektis augsti.


text:
Telpu durvis bija brīvajā pusē – vienas uz ziemeļiem un otras uz dienvidiem. Brīvās vietas platums bija piecas olektis no visām pusēm.


text:
Rietumu pusē pretī pagalmam bija nams, kura platums bija septiņdesmit olektis. Nama mūris visapkārt bija piecas olektis biezs un deviņdesmit olektis garš.


text:
Tad viņš mērīja templi. Tā garums bija simts olekšu, arī pagalms, nams un mūris bija simts olekšu garumā.


text:
Tad viņš mērīja arī nama garumu, kurš bija pretī pagalmam, kas aiz tempļa, un tam abās pusēs bija simts olekšu garas ejas. Tempļa iekšpusi un pagalma lieveņus,


text:
kā arī sliekšņus, logus ar sašaurinājumu un ejas, kas visiem trim bija apkārt, sākot no sliekšņa, klāja koks – arī grīdas un sienas līdz logiem, un logu slēģi.


text:
Virs tempļa durvīm iekšpusē un ārpusē, kā arī visapkārt mūrim gan iekšpusē, gan ārpusē bija grebumi –


text:
Pret vienu palmas pusi bija pavērsta cilvēka seja, bet pret otru – lauvas. Tā bija apdarināts viss templis.


text:
Koka altāris bija trīs olektis augsts un divas olektis garš, tā stūri, pamats un malas bija no koka. Viņš man sacīja: “Šis ir galds, kas stāv Kunga priekšā!”


text:
Arī uz tempļa durvīm bija izgrebti ķerubi un palmas, tāpat kā uz tempļa sienām, un ārpusē lievenis bija pārsegts ar koku.


text:
Arī uz logiem ar sašaurinājumu lieveņa malās abās pusēs bija izgrebtas palmas, un arī tempļa telpas bija pārsegtas ar jumtu.


text:
Viņš mani izveda ziemeļu puses ārējā pagalmā. Viņš mani aizveda pie istabām, kas pretī tempļa pagalmam un namam ziemeļu pusē.


text:
Trīs stāvos iepretī iekšējam pagalmam un iepretī ārējā pagalma bruģim viena pretī otrai bija divas ejas, katra divdesmit olekšu garumā.


text:
Trešā stāva istabām nebija stabu, kā tas bija pagalmam, tādēļ tās bija šaurākas nekā apakšējās un vidējās.


text:
Ārpusē gar istabām un ārējo pagalmu bija mūris – istabu priekšā tas atradās piecdesmit olekšu garumā.


text:
Istabu rinda, kas atradās pie ārējā pagalma, bija piecdesmit olekšu garumā, bet tā, kas pretī templim, – simts olekšu.


text:
un tām pretī bija eja. Istabas bija tādas pašas kā ziemeļu pusē, tikpat garas un platas, un arī visas izejas, iekārtojums un durvis bija tādas pašas.


text:
Tāpat ieejas istabās dienvidu pusē. Ieejas durvis bija ejas sākumā, kura gāja gar mūri uz austrumiem.


text:
Viņš man sacīja: “Istabas pretī pagalmam ziemeļu un dienvidu pusē ir svētas. Tur priesteri, kuri drīkst tuvoties Kungam, var ēst vissvētākos upurus. Vissvētākie upuri – labības dāvana, grēka upuris un vainas upuris – ir jāliek tur, jo tā ir svētvieta.


text:
Kad priesteri te ienāk, tie neiet ārā no svētvietas ārējā pagalmā, bet vispirms atstāj šeit savas drānas, kurās kalpojuši, jo tās ir svētas. Tiem jāuzvelk citas drānas, pirms tie dodas pie ļaudīm.”


text:
Kad viņš bija beidzis mērīt tempļa iekšpusi, viņš mani izveda ārā pa austrumu puses vārtiem un mērīja visu tiem apkārt.


text:
Viņš mērīja mūri visapkārt no visām četrām pusēm, tā garums bija pieci simti olekšu un platums pieci simti olekšu – tā svētais bija nošķirts no parastā.


text:
Un redzi – Israēla Dieva godība nāca no austrumu puses kā lielu ūdeņu krākšana, un zeme mirdzēja godībā!


text:
Tas bija līdzīgs redzējumam, ko es skatīju, kad devos izpostīt pilsētu, un līdzīgs redzējumam, ko es skatīju pie Kebaras upes, un es kritu uz sava vaiga.


text:
“Cilvēka dēls, šī ir mana troņa vieta – vieta, ko min manas kājas, – un es pie Israēla dēliem mitīšu mūžīgi! Israēla nams vairs neapgānīs manu svēto vārdu – ne viņi, ne viņu ķēniņi – nedz ar savu maucību, nedz ar mirušo ķēniņu svētvietām.


text:
Tie lika savus sliekšņus blakus manam slieksnim un savas durvju apmales blakus manām durvju apmalēm, vienīgi mūris bija starp mani un viņiem! Tie ar savām preteklībām apgānīja manu svēto vārdu, un es dusmās tos iznīcināju.


text:
Cilvēka dēls, stāsti par šo templi Israēla namam, lai tie kaunas par savu vainu, lai tie izmēra, cik tā liela.


text:
Ja tiem ir kauns par visu, ko tie darījuši, tad pavēsti tiem, kādam jāizskatās templim: tā iekārtojumam, izejām un ieejām – visu, kā tam jāizskatās, un arī visus likumus un norādījumus par to. Raksti, lai viņi redz un ielāgo to, kāds tas ir, un pilda visus likumus un norādījumus.


text:
Šis ir tempļa likums: robežas visapkārt kalna virsotnei ir svētumu svētuma vieta! – Redzi, tāds ir tempļa likums!


text:
Šādi ir altāra izmēri olektīs – viena olekts ir olekts un sprīdis. Iedobe ir vienu olekti dziļa un olekti plata, visapkārt norobežota ar sprīdi augstu apmali. Šāds ir altāra pamats:


text:
no iedobes zemē līdz apakšējai dzegai ir divas olektis un platumā viena olekts. No mazās dzegas līdz lielajai dzegai ir četras olektis un platumā viena olekts.


text:
Arī dzega ir četrstūraina, četrpadsmit olektis gara un četrpadsmit plata. Tai visapkārt ir pusolekti plata apmale un olekti dziļa iedobe. Pakāpieni ir austrumu pusē.”


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, tā saka Kungs Dievs: šie ir norādījumi par altāri tai dienai, kad to uzcels, lai tur upurētu sadedzināmos upurus un slacītu asinis.


text:
Tie doti Levī priesteriem no Cādoka dzimtas, kuri man tuvosies, lai kalpotu, saka Kungs Dievs. Grēka upurim dod jaunu vērsi.


text:
Tad ņem tā asinis un apzied altāra četrus ragus, četrus dzegas stūrus un apmali. Šķīstī to, izpirkdams vainu.


text:
Nākamajā dienā par grēka upuri pienes āzi bez vainas, bet altāris jāšķīsta tāpat, kā to šķīstīja ar vērsi.


text:
Septiņas dienas grēku upurim pienes pa vienam āzim, un pienes arī vienu jaunu vērsi un aunu bez vainas.


text:
Kad septiņas dienas būs pagājušas, astotajā un arī turpmākajās dienās priesteri altārī lai pienes sadedzināmos un miera upurus, tad es tos pieņemšu!” saka Kungs Dievs.


text:
Tad viņš mani aizveda atpakaļ pie svētvietas ārējiem vārtiem, kas pret austrumiem, – tie bija aizvērti.


text:
Tad Kungs man sacīja: “Lai šie vārti paliek aizvērti, un lai neviens tos neatver un neiet pa tiem, jo Kungs, Israēla Dievs, ir ienācis pa tiem!


text:
Vienīgi pats valdnieks drīkst tur sēdēt un ēst maizi pie Kunga – lai tas ienāk no vārtu lieveņa un iziet pa to pašu ceļu!”


text:
Viņš mani aizveda pie Ziemeļu vārtiem tempļa priekšā, un es skatījos, un redzi – Kunga godība piepilda Kunga templi! Tad es kritu uz sava vaiga.


text:
Kungs man sacīja: “Cilvēka dēls, ņem vērā, skaties ar acīm, klausies ar ausīm visu, ko es tev teikšu par Kunga tempļa likumiem un priekšrakstiem, par tempļa ieejām un izejām no svētvietas.


text:
Jūs manā svētvietā ievedāt svešiniekus neapgraizītām sirdīm un neapgraizītām miesām, tā apgānīdami manu templi, kad man pienesāt taukus un asinis. Ar savām preteklībām jūs esat lauzuši manu derību.


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: lai manā svētvietā neienāk neviens svešinieks ar neapgraizītu sirdi un miesu – neviens svešinieks, kas mīt pie Israēla dēliem.


text:
Levīti, kas bija tālu no manis, kad Israēls aizmaldījās pakaļ saviem elkiem, atbildēs par savu vainu.


text:
Manā svētvietā tiem jākalpo par tempļa vārtu uzraugiem, tiem jākalpo templī par sadedzināmo un citu upuru kāvējiem – tiem jābūt pie ļaudīm, lai kalpotu tiem.


text:
Bet, tādēļ ka tie kalpojuši saviem elkiem un bijuši par klupšanu Israēla namam, es zvēru ar paceltu roku, saka Kungs Dievs, tie atbildēs par savu vainu!


text:
Tie netuvosies man kā priesteri, tie netuvosies manām svētlietām, nedz maniem vissvētākajiem upuriem, bet būs apkaunoti preteklību dēļ, ko darījuši!


text:
Levī priesteri no Cādoka dzimtas, kas palika kalpot manā svētvietā, kad Israēla nams aizmaldījās prom no manis, tie lai man tuvojas un man kalpo, lai tie stāv manā priekšā un upurē man taukus un asinis, saka Kungs Dievs.


text:
Viņi lai ieiet manā svētvietā, viņi lai tuvojas manam galdam un kalpo man – viņi būs tie, kas man kalpos.


text:
Kad tie ieies pa vārtiem iekšpagalmā un kalpos iekšpagalma vārtos, tiem jāapvelk lina drānas, lai tiem mugurā nav nekas no vilnas.


text:
Kad tie iet ārējā pagalmā pie ļaudīm, lai tie noģērbj drānas, kurās kalpojuši, atstāj tās svētajās istabās un saģērbjas citās drānās – lai nesvēta ļaudis savām drānām.


text:
Ne atraitni, ne šķirtu lai tie neņem sev par sievu – tikai no Israēla nama jaunavām, vai priestera atraitni tie var ņemt par sievu.


text:
Katrs strīds, kas nonāk tiesā, tiem jāiztiesā pēc maniem spriedumiem, tiem jāsargā mana bauslība un mani likumi un jāsvēta mans sabats.


text:
Lai neviens no tiem netuvojas mirušajam, ka neapgānās, – vienīgi, ja mirušais ir paša tēvs, māte, dēls, meita vai neprecēta māsa, tie drīkst apgānīties,


text:
Tāds ir viņu mantojums – vienīgais priesteru mantojums esmu es! Jums nav jādod tiem mantojums Israēlā – es esmu viņu mantojums!


text:
Lai tie ēd labības dāvanu, grēka upuri un vainas upuri. Visas Dievam veltītās lietas Israēlā piederēs viņiem –


text:
no visa pirmie augļi un viss, ko jūs ziedojat, lai pieder priesteriem. Arī jūsu labības pirmie augļi jādod priesteriem, lai rimtums un svētība ir jūsu namā!


text:
Kad jūs dalīsiet zemi īpašumā, nododiet Kungam svēto zemes gabalu divdesmit pieci tūkstošu olekšu garumā un divdesmit tūkstošu olekšu platumā – viss šis gabals ir svēts.


text:
No tā lai četrstūris, pieci simti olekšu uz pieciem simtiem olekšu liels, tiek svētnīcai, un tam visapkārt lai paliek piecdesmit olekšu brīvas zemes.


text:
Un no tā atmēri garumā divdesmit piecus tūkstošus olekšu un platumā desmit tūkstošus olekšu, tur lai ir svētumu svētuma vieta.


text:
Svētais zemes gabals lai pieder priesteriem, kas kalpo svētnīcā, – tiem, kas tuvojas Kungam, lai kalpotu. Tā ir viņu mājvieta, svētnīcas svētvieta.


text:
Levītiem, kas kalpo templī, lai pieder divdesmit pieci tūkstoši olekšu gara un desmit tūkstoši olekšu plata vieta ar pilsētām, kur dzīvot.


text:
Pilsētā jums jādod par mantojuma daļu piecus tūkstošus plats un divdesmit tūkstošus garš zemes gabals blakus svētajai daļai, tas lai pieder visam Israēla namam.


text:
Valdnieka zeme lai ir blakus svētajai zemei un pilsētas īpašumam – gan pie svētā, gan pilsētas īpašuma, gan jūras pusē, gan rīta pusē, – tās garums lai ir tāds pats kā blakus gabalam, no vakariem līdz rītiem.


text:
Tā lai ir viņa daļa Israēlā. Mani valdnieki lai vairs neapspiež manu tautu, bet dod zemi Israēla namam pēc viņu ciltīm.


text:
Tā saka Kungs Dievs: gana jums, Israēla valdnieki! Atstājieties no varasdarbiem un laupīšanas, dariet tiesu un taisnību! Neizdzeniet manus ļaudis! – saka Kungs Dievs.


text:
Ēfa un bats lai ir vienādi – bats ir omera desmitā daļa, un arī ēfa ir omera desmitā daļa – tos mēra pēc omera.


text:
Šekelī jābūt divdesmit gerām. Divdesmit šekeļu un divdesmit pieci šekeļi, un vēl piecpadsmit šekeļi lai jums ir viena mina.


text:
Šāds lai ir jūsu upuris – sestā daļa ēfas no katra kviešu omera un sestā daļa ēfas no katra miežu omera.


text:
Eļļas noteiktā deva lai ir viens bats no desmit batiem – viens bats no koras, un arī viens bats no omera, jo desmit bati ir viens omers.


text:
Un viena avs no katriem diviem simtiem sīklopu Israēla leknajās ganībās lai ir klāt labības dāvanai, sadedzināmajam upurim un miera upurim, lai apklātu tiem grēku, saka Kungs Dievs.


text:
un viņam tas jāpienes par sadedzināmo upuri, labības dāvanu un lejamo upuri svētkos, jaunā mēnesī, sabatos un visās Israēla nama sapulcēs. Viņš lai upurē grēka upuri, labības dāvanu, sadedzināmo un miera upuri – lai apklātu Israēla nama grēku.


text:
Tā saka Kungs Dievs: pirmā mēneša pirmajā dienā ņem jaunu vērsi, kas bez vainas, un šķīstī svētvietu.


text:
Priesteris lai ņem grēka upura asinis un apziež tempļa durvju apmales, altāra dzegas četrus stūrus un iekšpagalma vārtu stabus.


text:
Tāpat dari arī mēneša septītajā dienā – par tiem, kas grēkojuši maldu vai nezināšanas dēļ, – tā tu apklāsi grēku par templi.


text:
Septiņas svētku dienas lai viņš upurē sadedzināmo upuri Kungam – septiņus vēršus un septiņus aunus bez vainas, un visas septiņas dienas lai katru dienu par grēka upuri upurē āzi.


text:
Pie katra upura vērša un auna lai viņš pienes labības dāvanai vienu ēfu miltu un pie katras ēfas vienu hīnu eļļas.


text:
Svētkos, kas ilgst septiņas dienas pirms septītā mēneša piecpadsmitās dienas, lai viņš upurē tādu pašu grēka upuri, sadedzināmo upuri, labības dāvanu un eļļu.


text:
Tā saka Kungs Dievs: iekšpagalma vārti, kas pret austrumiem, lai sešas darba dienas stāv aizvērti, bet sabatā un jauna mēness dienās tiem jābūt atvērtiem.


text:
Valdniekam jāienāk pa lieveņa vārtiem un jānostājas pie vārtu stabiem. Priesteri lai upurē viņa sadedzināmo un miera upuri, viņš pats lai zemojas pie vārtu sliekšņa un tad iet ārā, bet vārtus lai neaizver līdz vakaram.


text:
un viena ēfa labības dāvanas pie auna, bet pie jēriem labības dāvana lai ir tāda, cik grib, un viens hīns eļļas pie ēfas.


text:
un lai dod labības dāvanu – vienu ēfu miltu pie vērša un vienu ēfu pie auna, bet pie jēriem – cik var un vēl vienu hīnu eļļas pie ēfas.


text:
Kad noteiktajos svētkos ļaudis nāk pie Kunga, tad tiem, kuri ienāk pa Ziemeļu vārtiem zemoties, jāiziet ārā pa Dienvidu vārtiem, un tiem, kuri ienāk pa Dienvidu vārtiem, jāiziet pa Ziemeļu vārtiem. Neviens lai neiet ārā pa tiem vārtiem, pa kuriem ienācis, bet pa pretējiem vārtiem.


text:
Svētkos un noteiktajās sanāksmēs labības dāvana lai ir viena ēfa miltu pie vērša un viena ēfa pie auna, pie jēriem – cik grib, un hīns eļļas pie ēfas.


text:
Ja valdnieks labprātīgi pienes sadedzināmo vai miera upuri Kungam, tad lai viņš atver Austrumu vārtus un upurē sadedzināmo un miera upuri, kā viņš to dara sabata dienās. Kad viņš iet prom, lai aizver vārtus aiz sevis.


text:
un ik rītu viņam jāpienes labības dāvana Kungam – sestdaļa ēfas miltu un trešdaļa hīna eļļas, ar ko aplaistīt miltus. Tas ir mūžīgs un neatceļams likums!


text:
Tā saka Kungs Dievs: ja valdnieks kādam no saviem dēliem dod dāvanu, tad tā lai paliek viņa dēlam par mantojumu,


text:
bet, ja valdnieks dāvanu dod kādam no saviem vergiem, tad lai tā viņam ir īpašumā līdz brīvlaišanas gadam, pēc tam lai dod atpakaļ valdniekam, jo viņa īpašums drīkst piederēt viņa dēliem.


text:
Valdnieks lai neņem neko no ļaužu īpašuma, lai neatņem tiem viņu mantojumu. Saviem dēliem lai viņš dod mantojumu no sava īpašuma – maniem ļaudīm lai neatņem viņu mantojumu!”


text:
Pa ieeju, kas blakus Ziemeļu vārtiem, viņš mani ieveda priesteru svētajās istabās un rādīja man kādu vietu rietumu galā,


text:
un teica man: “Šī ir tā vieta, kur priesteri vārīs vainas un grēka upura gaļu un ceps labības dāvanu – lai to nenes ārējā pagalmā un nesvēta ar to ļaudis.”


text:
Viņš mani izveda ārējā pagalmā un veda mani uz visiem četriem pagalma stūriem, un redzi – katrā pagalma stūrī bija vēl viens pagalms.


text:
Četros pagalma stūros bija noslēgti pagalmi, četrdesmit olekšu gari un trīsdesmit plati, visi četri stūra pagalmi bija viena lieluma.


text:
Tad viņš mani aizveda atpakaļ pie tempļa durvīm: redzi, no tempļa sliekšņa apakšas tek ūdens! – tas ir tempļa austrumu pusē, jo tempļa priekšpuse ir pret austrumiem. Ūdens tek lejup gar tempļa dienvidu sienu, dienvidos no altāra.


text:
Viņš izveda mani ārā pa Ziemeļu vārtiem un pa ārpusi veda pie ārējiem vārtiem, kas austrumos. Un redzi – ūdens rasoja no dienvidu puses!


text:
Vīrs ar mērauklu rokā gāja uz austrumu pusi, nomērīja tūkstoš olekšu un lika man brist cauri – ūdens man bija līdz potītēm.


text:
Viņš atkal nomērīja tūkstoti un lika man brist cauri – ūdens man bija līdz ceļiem. Vēlreiz viņš nomērīja tūkstoti un lika man brist cauri – ūdens man bija līdz gurniem.


text:
Atkal viņš nomērīja tūkstoti – nu tā ir upe! Es tai nevarēju pārbrist, un ūdens vēl ceļas – tā ir upe, kur jāpeld, tai nevar pārbrist!


text:
Viņš man sacīja: “Šis ūdens plūst uz austrumu pusi, traucas lejup caur klajumu un ietek jūrā. Kad tas ieplūst jūrā, tad ūdeņi ir dziedināti!


text:
Tad dzīvos visi, kas kust, kur vien šī upe tek, arī zivju būs ļoti daudz, jo, kur vien šis ūdens plūdīs, visi būs dziedināti! Visur, kur upe plūdīs, būs dzīvība!


text:
Zvejnieki pie tās stāvēs no Ēn-Gedī līdz Ēn-Eglaimai – tur būs, kur tīklus mest. Tur zivju būs tik daudz kā Lielajā jūrā!


text:
Upes abos krastos augs dažādi augļu koki – lapas tiem nevītīs, tiem netrūks augļu, ik mēnesi tie dos jaunu ražu, jo tie veldzēsies no svētvietas! To augļi būs ēšanai un lapas dziedināšanai!”


text:
Tā saka Kungs Dievs: “Šīs ir robežas, kā jums dalīt zemi īpašumā starp divpadsmit Israēla ciltīm – Jāzepam divas daļas! –


text:
tā jums jāsadala vienādās daļās, es paceltu roku zvērēju par to, ka došu to jūsu tēviem. Šī zeme jums piešķirta mantojumā.


text:
Tad robeža iet no jūras uz Hacar-Ēnānu gar Damaskas robežu un ziemeļos gar Hamātas ziemeļu pusi. Tā ir ziemeļu robeža.


text:
Austrumu robeža sniedzas starp Haurānu un Damasku, Gileādu un Israēla zemi gar Jardānu uz Austrumu jūru līdz Tamārai. Tā ir austrumu robeža.


text:
Dienvidu robeža ir no Tamāras līdz Kādēšas Merībai un tad gar ieleju līdz Lielajai jūrai. Tā ir dienvidu robeža.


text:
Piešķiriet to mantojumā gan sev, gan svešiniekiem, kas dzīvo pie jums un dzemdējuši bērnus, lai tie jums ir kā Israēla dēli – piešķiriet tiem mantojumu pie Israēla ciltīm!


text:
“Šie ir cilšu vārdi: Dāna apgabals ir pašos ziemeļos, virzienā uz Hetlonu līdz ieejai Hamātā, tad gar Hacar-Ēnānu – ziemeļos paliek Damaskas robeža blakus Hamātai no austrumiem līdz jūrai.


text:
Līdzās Jūdam no austrumiem līdz rietumiem jums lai ir īpašais apgabals: divdesmit piecus tūkstošus olekšu platumā un garumā tik liels, kā vienas cilts apgabals no austrumiem līdz rietumiem, tam vidū – svētvieta.


text:
Tā lai ir svētā daļa priesteriem – uz ziemeļiem divdesmit pieci tūkstoši, uz rietumiem desmit tūkstošu olekšu platumā, uz austrumiem desmit tūkstošu olekšu platumā un uz dienvidiem divdesmit piecu tūkstošu olekšu platumā, vidū – Kunga svētnīca.


text:
Tas lai ir iesvētītajiem priesteriem no Cādoka dēliem, kuri man kalpoja un nenomaldījās, kad Israēla dēli un levīti bija nomaldījušies.


text:
Levītu apgabals lai ir blakus priesteru robežai – divdesmit piecu tūkstošu olekšu garumā un desmit tūkstošu olekšu platumā, viss garums kopā – divdesmit pieci tūkstoši un platums desmit tūkstoši olekšu.


text:
Pieci tūkstoši olekšu, kas atlikušas blakus divdesmit piecu tūkstošu olekšu gabalam, lai ir kopējais gabals pilsētai un ganībām. Pilsētai jābūt pašā vidū.


text:
Šādi lai ir tās mēri: ziemeļu pusē – četri tūkstoši pieci simti, dienvidu pusē – četri tūkstoši pieci simti, austrumu pusē – četri tūkstoši pieci simti un rietumu pusē – četri tūkstoši pieci simti olekšu.


text:
Pilsētas ganības lai ir divi simti piecdesmit ziemeļu pusē, divi simti piecdesmit dienvidu pusē, divi simti piecdesmit austrumu pusē un divi simti piecdesmit olekšu rietumu pusē.


text:
Kas garumā vēl paliek pāri blakus svētajam apgabalam – desmit tūkstoši austrumos un desmit tūkstoši rietumos – tur lai audzē iztiku pilsētas strādniekiem.


text:
Viss svētais apgabals lai ir četrstūrains – divdesmit pieci tūkstoši uz divdesmit pieciem tūkstošiem, tas ir kopā ar pilsētas daļu.


text:
Kas svētajam apgabalam un pilsētas īpašumam abās pusēs paliek pāri, lai pieder valdniekam, – tas sniedzas no svētā apgabala līdz austrumu robežai – divdesmit pieci tūkstoši olekšu, un rietumu virzienā – divdesmit pieci tūkstoši olekšu līdz rietumu robežai. Šie gabali abās pusēs lai pieder valdniekam, un tiem vidū paliek svētais apgabals, un tā vidū – templis.


text:
Tāpat no levītu un pilsētas īpašumiem, kas atrodas valdnieka īpašuma vidū, pārējā daļa starp Jūdas un Benjāmina robežām pieder valdniekam.


text:
Līdzās Gāda apgabalam būs dienvidu robeža – no Tamāras līdz Kādēšas Merībai un tad gar ieleju līdz Lielajai jūrai.


text:
pilsētas vārti lai tiek saukti Israēla cilšu vārdos. Šie lai ir trīs ziemeļu puses vārti: Rūbena vārti, Jūdas vārti un Levī vārti.


text:
Austrumu puse – četri tūkstoši pieci simti olekšu un trīs vārti: Jāzepa vārti, Benjāmina vārti un Dāna vārti.


text:
Dienvidu puse – četri tūkstoši pieci simti olekšu un trīs vārti: Šimona vārti, Jisašhara vārti un Zebulūna vārti.


text:
Rietumu puse – četri tūkstoši pieci simti olekšu un trīs vārti: Gāda vārti, Ašēra vārti un Naftālī vārti.


text:
Pilsētai visapkārt – astoņpadsmit tūkstoši olekšu. No tās dienas pilsēta tiks saukta: Šeit ir Kungs!”


text:
Jūdas ķēniņa Jehojākīma trešajā valdīšanas gadā pret Jeruzālemi nāca Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars un aplenca to.


text:
Kungs atdeva viņam Jūdas ķēniņu Jehojākīmu un arī lielu daļu Dieva nama trauku. Ķēniņš tos nogādāja Šināras zemē, savu dievu namā – traukus viņš novietoja dievu nama mantnīcā.


text:
jaunekļus bez nevienas vainas, izskatīgus, gudrībās izveicīgus, zinīgus un sapratīgus mācībā, spējīgus kalpot ķēniņa pilī – un mācīt tiem kaldiešu rakstus un valodu.


text:
Ķēniņš noteica ik dienas dot tiem lieliskus ķēniņa ēdienus un vīnu, ko viņš pats dzer, – trīs gadus lai spēcina viņus, un, kad mācību laiks būs beidzies, lai tie stājas ķēniņa priekšā.


text:
Einuhu priekšnieks tiem deva citus vārdus: Daniēlam – Bēltšacars, Hananjam – Šadrahs, Mīšaēlam – Mēšahs, Azarjam – Abēd-Nego.


text:
Bet Daniēls apsvēra savā prātā, kā lai neapgānās ar lieliskajiem ķēniņa ēdieniem un vīnu, ko tas dzer. Viņš runāja ar einuhu priekšnieku par to, kā lai neapgānās.


text:
Einuhu priekšnieks sacīja Daniēlam: “Es bīstos sava kunga, ķēniņa, kas jums noteicis ko ēst un dzert. Ja nu viņš ierauga, ka esat panīkuši, nevis kā citi jūsu vecuma jaunekļi, tad jūs mani nosūdzēsiet ķēniņam!”


text:
Pēc tam lai mūs salīdzina ar citiem jaunekļiem, kas ēd ķēniņa lieliskos ēdienus. Un tad dari ar saviem kalpiem, kā pats redzi.”


text:
Pēc desmit dienām viņš redzēja, ka tie izskatās labāk un ir apaļīgāki par jaunekļiem, kas ēduši lieliskos ķēniņa ēdienus.


text:
Šiem četriem jaunekļiem Dievs deva izpratni mācībās, dažādu rakstu zināšanu un gudrību un Daniēlam arī prasmi skaidrot visādus redzējumus un sapņus.


text:
un ķēniņš runāja ar tiem. Viņu vidū nebija neviena tāda kā Daniēls, Hananja, Mīšaēls un Azarja. Tādēļ tie palika pie ķēniņa.


text:
Ikvienā gudrības un saprāta jautājumā ķēniņš tos atzina desmitreiz pārākus par visiem viņa valsts magiem un burvjiem.


text:
Nebūkadnecara otrajā valdīšanas gadā Nebūkadnecars redzēja sapni, un viņš tik ļoti uztraucās, ka vairs nespēja gulēt.


text:
Ķēniņš pavēlēja sasaukt magus, burvjus, gaišreģus un zintniekus, lai tie izskaidro ķēniņa sapni. Sanākuši tie nostājās ķēniņa priekšā.


text:
Zintnieki runāja ar ķēniņu aramiešu valodā: “Ķēniņš lai dzīvo mūžīgi! Izstāsti saviem kalpiem sapni, un mēs to iztulkosim.”


text:
Ķēniņš atbildēja zintniekiem: “Es saku tā: ja jūs manu sapni neizskaidrosiet un neiztulkosiet, tad tiksiet sarauti gabalos un jūsu namus padarīs par mēslu kaudzi.


text:
Bet, ja iztulkosiet un izskaidrosiet manu sapni, tad saņemsiet no manis dāvanas, atlīdzību un lielu godu! Tādēļ tulkojiet un skaidrojiet manu sapni!”


text:
Tad viņi ierunājās otrreiz: “Lai ķēniņš saviem kalpiem pastāsta sapni, tad mēs to iztulkosim un izskaidrosim!”


text:
Ja jūs man neizskaidrosiet sapni, tad jums var būt tikai viens spriedums! Jūs esat vienojušies mani krāpt un melot, līdz pienāks citi laiki, – tādēļ jūs man neskaidrojat sapni, taču es zinu gan, ka jūs to varētu iztulkot un izskaidrot!”


text:
Zintnieki teica ķēniņam: “Virs zemes nav neviena, kurš spētu ķēniņam to izskaidrot! Tiesa, neviens ķēniņš, lai cik liels un spēcīgs tas būtu, nav šādu lietu prasījis nevienam burvim, pareģim vai zintniekam!


text:
Jo ķēniņa prasības ir pārāk lielas, un nav neviena, kurš spētu ķēniņam to izskaidrot, – vienīgi dievi, kuri nemīt pie tiem, kam miesa!”


text:
Daniēls gudri un apdomīgi runāja ar ķēniņa sardzes virsnieku Arjohu, kas bija devies nokaut Bābeles gudros.


text:
Viņš jautāja ķēniņa pilnvarniekam Arjoham: “Kādēļ izsludināta tik barga ķēniņa pavēle?” Un Arjohs to paskaidroja Daniēlam.


text:
Pēc tam Daniēls atgriezās savā namā un visu pastāstīja saviem biedriem Hananjam, Mīšaēlam un Azarjam.


text:
Tad tie lūdza debesu Dieva žēlastību, lai tas atklāj šo noslēpumu, ka Daniēlu un viņa biedrus nenokauj kopā ar Bābeles gudrajiem.


text:
Viņš maina laikus un laikmetus, viņš atceļ ķēniņus un ieceļ tos, viņš dod gudrību gudrajiem un zināšanas saprātīgajiem!


text:
mans tēvu Dievs, es cildinu un slavēju tevi! Tu devi man gudrību un spēku, ļāvi man uzzināt, ko tev lūdzu, – tu ļāvi man izzināt ķēniņa sapni!”


text:
Tad Daniēls devās pie Arjoha, ko ķēniņš bija norīkojis apkaut Bābeles gudros, un teica viņam: “Nenokauj Bābeles gudros! Ved mani pie ķēniņa, un es viņam iztulkošu un izskaidrošu!”


text:
Tad Arjohs steigā veda Daniēlu pie ķēniņa un teica: “Esmu atradis kādu jūdu trimdinieku, kas ķēniņam iztulkos un izskaidros!”


text:
Tad ķēniņš jautāja Daniēlam, ko tolaik dēvēja arī par Bēltšacaru: “Vai tu spēj izskaidrot manu sapni, ko es redzēju, un to iztulkot?”


text:
Daniēls atbildēja ķēniņam: “Noslēpumu, par ko ķēniņš taujā, nespēs izstāstīt ne gudrais, ne burvis, ne zīlnieks, ne zvaigžņu tulks –


text:
vienīgi Dievs, kas debesīs, spēj atklāt noslēpumus, un viņš var ļaut ķēniņam Nebūkadnecaram zināt, kas notiks nākamajās dienās! Sapnis un redzējumi, kas bija tavā galvā, kamēr tu gulēji, ir šādi –


text:
kad tu biji apgūlies, ķēniņ, tevi apņēma domas par to, kas notiks turpmāk. Un noslēpumu Atklājējs ļāva tev uzzināt, kas notiks.


text:
Man šis noslēpums tika atklāts ne manas gudrības dēļ, kas man ir tāda pati kā visiem dzīvajiem, bet tādēļ, ka ķēniņam ir jāuzzina skaidrojums un jāizprot tas, kas nodarbina tavu prātu!


text:
Raugies, ķēniņ, redzi – milzu tēls! Šis tēls, varens un spoži mirdzošs, stāvēja tavā priekšā un šķita baiss.


text:
Tu redzēji, ka akmens, ko neviens netika pagrūdis, sita tēla pēdas, kas bija no dzelzs un māla, un satrieca tās gabalos.


text:
Tad gabalos sašķīda gan dzelzs, gan māls, gan varš, gan sudrabs un zelts. Tie kļuva kā pelavas uz vasaras klona – vējš tos aizpūta, ka nevarēja atrast pat vietu, kur tie bijuši! Bet akmens, kas sasita tēlu, kļuva par milzīgu kalnu un piepildīja visu zemi!


text:
It viss, kas dzīvs – cilvēks, lauka zvērs vai debesu putns –, it viss ir nodots tev, un tu valdi pār visiem. Tu esi tā zelta galva!


text:
Pēc tevis radīsies cita valsts, niecīgāka par tavējo. Tad trešā valsts, kas no vara, – tā valdīs pār visu zemi.


text:
Ceturtā valsts būs stipra kā dzelzs. Tāpat kā dzelzs visu sasit drumslās, kā dzelzs sadrupina, tā šī valsts graus un drupinās visas citas!


text:
Tu redzēji, ka pēdas un pirksti ir daļēji no māla un daļēji no dzelzs – tā arī šī valsts būs dalīta: gan cieta kā dzelzs, gan tāda, kā redzēji, – dzelzs sajaukta ar māliem.


text:
Un, tāpat kā kāju pirksti, kas daļēji no dzelzs un daļēji no māla, tā arī šī valsts būs daļēji stipra, bet daļēji trausla.


text:
Kā tu redzēji dzelzi jukām ar podnieka mālu, tā sajauksies cilvēku dzimums, bet viņi viens otram nepieķersies, tāpat kā dzelzs nesajaucas ar māliem.


text:
Šo ķēniņu laikā debesu Dievs cels valsti, kas nekad netiks izpostīta, – šī valsts netiks atstāta citiem ļaudīm, tā dragās un nobeigs visas citas valstis, bet pati būs mūžīga!


text:
Tādēļ tu redzēji, ka akmens, kuru neviens netika pagrūdis, atšķēlās no kalna un sadragāja dzelzi, varu, mālu, sudrabu un zeltu, – tā lielais Dievs ķēniņam dara zināmu, kas notiks turpmāk. Īsts ir sapnis un patiess tā skaidrojums!”


text:
Tad ķēniņš Nebūkadnecars visai zemojās, pagodinot Daniēlu, un pavēlēja, lai viņam pienes dievu upuri un labības dāvanu.


text:
Ķēniņš sacīja Daniēlam: “Patiesi, tavs Dievs ir dievu Dievs un ķēniņu Kungs, noslēpumu Atklājējs, kas tevi darījis spējīgu atklāt šo noslēpumu!”


text:
Pēc tam ķēniņš viņu paaugstināja – deva tam dāvanas un iecēla par visas Bābeles pavalsts pārvaldnieku, kā arī par visu Bābeles gudro priekšstāvi.


text:
Pēc Daniēla lūguma ķēniņš iecēla Šadrahu, Mēšahu un Abēd-Nego pārvaldīt visu Bābeles pavalsti. Bet Daniēls palika ķēniņa galmā.


text:
Ķēniņš Nebūkadnecars darināja zelta tēlu – tas bija sešdesmit elkoņus augsts un sešus elkoņus plats. Viņš to uzslēja Bābeles pavalstī, Dūras līdzenumā.


text:
Tad ķēniņš Nebūkadnecars lika sapulcināt satrapus, priekšstāvjus, pārvaldniekus, padomniekus, mantziņus, tiesnešus, uzraugus un visus pavalstu varasvīrus, lai nāk iesvētīt tēlu, ko uzslējis ķēniņš Nebūkadnecars.


text:
Tad sapulcējās satrapi, priekšstāvji, pārvaldnieki, padomnieki, mantziņi, tiesneši, uzraugi un visi pavalstu varasvīri, lai iesvētītu ķēniņa Nebūkadnecara uzslieto tēlu. Tie nostājās Nebūkadnecara uzslietā tēla priekšā.


text:
tiklīdz dzirdēsiet skanam taures, ragus, liras, cītaras, arfas, bazūnes vai jelkādu citu mūziku, tā metieties zemē un slaviniet zelta tēlu, ko uzslējis ķēniņš Nebūkadnecars;


text:
Līdzko izdzirdēja skanam taures, ragus, liras, cītaras, arfas un citu mūziku, tā visi ļaudis, ciltis un tautas, metās zemē un slavināja ķēniņa Nebūkadnecara uzslieto zelta tēlu.


text:
Tu, ķēniņ, taču pavēlēji, lai ikviens, kas dzird atskanam taures, ragus, liras, cītaras, arfas, bazūnes vai ko citu, metas zemē un slavina zelta tēlu,


text:
Bet ir daži jūdi, kurus tu iecēli pārvaldīt Bābeles pavalstis, – Šadrahs, Mēšahs un Abēd-Nego, kas nepilda tavas pavēles! Viņi nekalpo taviem dieviem un neslavina zelta tēlu, ko tu uzslēji!”


text:
Nebūkadnecars ļoti sadusmojās un pavēlēja atvest Šadrahu, Mēšahu un Abēd-Nego. Kad šos vīrus atveda pie ķēniņa


text:
Nebūkadnecara, viņš tiem sacīja: “Šadrah, Mēšah un Abēd-Nego, vai jūs tīši nekalpojat maniem dieviem un neslavināt zelta tēlu, ko es uzslēju?!


text:
Nu tad esiet gatavi – tiklīdz dzirdēsiet atskanam taures, ragus, liras, cītaras, arfas, bazūnes vai ko citu, tā metieties zemē un slaviniet zelta tēlu, ko es uzslēju, bet, ja jūs nekavējoties neslavināsiet, tad tiksiet iemesti uguns ceplī. Kurš dievs gan spēs jūs paglābt no manis?!”


text:
Šadrahs, Mēšahs un Abēd-Nego atbildēja ķēniņam: “Ak, Nebūkadnecar, šajā lietā mums nav jāaizstāvas tavā priekšā,


text:
pat ja viņš to nedarītu, tev jāzina, ķēniņ, ka mēs nekalposim taviem dieviem un neslavināsim zelta tēlu, ko tu uzslēji!”


text:
Tad Nebūkadnecars traki pārskaitās uz Šadrahu, Mēšahu un Abēd-Nego un viņa seja pārvērtās. Viņš pavēlēja cepli sakurt septiņreiz karstāku nekā parasti


text:
Tie viņus sasēja – viņi bija tērpušies apmetņos, kreklos, galvautos un citās drānās – un iesvieda uguns ceplī.


text:
Pēc ķēniņa bargās pavēles cepli sakūra tik karstu, ka tos vīrus, kas saņēma Šadrahu, Mēšahu un Abēd-Nego, liesmas pašus nomaitāja,


text:
Tad ķēniņš Nebūkadnecars izbijies pielēca kājās un sacīja saviem padomniekiem: “Vai tad mēs ugunī neiemetām trīs sasietus vīrus?!” Tie atbildēja: “Tieši tā, ķēniņ!”


text:
Viņš saka: “Bet es taču tur redzu četrus vīrus, atraisītus un neskartus staigājam ugunī, un ceturtais izskatās kā dievu dēls!”


text:
Nebūkadnecars piegāja pie cepļa ieejas un sauca: “Šadrah, Mēšah, Abēd-Nego, visaugstākā Dieva kalpi, nāciet ārā!” Tad Šadrahs, Mēšahs un Abēd-Nego iznāca no cepļa.


text:
Ap viņiem sapulcējās satrapi, priekšstāvji, pārvaldnieki un ķēniņa padomnieki un redzēja, ka uguns tiem nav apdedzinājusi miesu, nav apsvilinājusi matus, nav skārusi drānas, un nebija jūtama pat deguma smaka.


text:
Tad Nebūkadnecars sacīja: “Slavēts Šadraha, Mēšaha un Abēd-Nego Dievs, kas sūtījis savu sūtni un pasargājis savus kalpus, kas viņam uzticējās, netaupīdami pat savu dzīvību un nepildīdami ķēniņa pavēli, – tie nekalpoja un neslavēja citu dievu kā vienīgi savu Dievu!


text:
Tādēļ es pavēlu visiem ļaudīm, ciltīm un tautām: kurš kaut ko teiks pret Šadraha, Mēšaha un Abēd-Nego Dievu, to lai sacērt gabalos un viņa namu lai pārvērš drupās, jo nav neviena cita Dieva, kas tā spētu glābt!”


text:
Ķēniņš Nebūkadnecars visiem ļaudīm, ciltīm un tautām, kas dzīvo visā zemē: “Lai jums miera papilnam!


text:
Cik diženas viņa zīmes, cik vareni viņa brīnumi! Mūžīga viņa valstība, viņa valdība uz audžu audzēm!


text:
bet tad es redzēju sapni, kas mani izbiedēja. Es gulēju, un prātā man parādījās tēli, kas mani uzmodināja.


text:
Atnāca burvji, pareģi, zintnieki un zvaigžņu tulki, un es tiem izstāstīju sapni, bet tie nespēja to iztulkot.


text:
Beidzot pie manis ieradās Daniēls, kam dots mana dieva Bēltšacara vārds, – viņā mājo svēto dievu gars! – un es pastāstīju sapni viņam.


text:
Es teicu: Bēltšacar, tu, kas liels starp burvjiem, es zinu, ka tevī mājo svēto dievu gars un neviens noslēpums tev nav par grūtu! Rau, mans sapnis, ko redzēju, – iztulko to man!


text:
Daiļa tam lapotne, un augļu pārpilns – barība tiek visiem, kas tajā mīt! Lauka zvēri rod paēnu zem tā, debesu putni vij zaros ligzdas, ikviens, kam miesa, rod barību tur!


text:
un sauc stiprā balsī: nogāziet šo koku un nocērtiet tam zarus, noplūciet tam lapas un izmētājiet tā augļus, lai pamūk zvēri no tā un putni no tā zariem!


text:
Bet celms ar visām saknēm lai paliek zemē – dzelzs un vara važās, lauka zālē lai guļ. To slacīs debess rasa, tam liktenis viens ar meža zvēriem un lauka zāli!


text:
Šo spriedumu teica sargs, šo nodomu vēstīja svētais! Lai dzīvie to zina – Visuaugstajam ir vara pār cilvēku valstīm, viņš valsti dod, kam vien grib, viņš var pat viszemāko pār to iecelt! –


text:
Šis ir sapnis, ko es, ķēniņš Nebūkadnecars, redzēju, un tev, Bēltšacar, man tas jāiztulko, jo pat visi manas valsts gudrie nespēj to iztulkot, bet tu to vari, jo tevī mīt svēto dievu gars!”


text:
Daniēls, kam Bēltšacars vārdā, kādu brīdi stāvēja pārbijies, un viņa domas pārņēma šausmas. Ķēniņš viņu uzrunāja: “Bēltšacar, lai sapnis un tā tulkojums tevi nešausmina!” Bēltšacars teica: “Mans kungs, kaut jel šis sapnis būtu par tiem, kas tevi nīst, un tā skaidrojums par taviem ienaidniekiem!


text:
Koks, ko tu redzēji, kas kļuva arvien varenāks, kam galotne sniedzās debesīs, kas bija saskatāms no visiem zemes galiem,


text:
tas esi tu, ak, ķēniņ! Arvien varenāks tu kļuvi, tu augtin augi līdz debesīm, tu valdīji līdz zemes malām!


text:
Bet tad, ķēniņ, tu redzēji svētu sargu nonākam no debesīm, un tas teica: nocērtiet šo koku, iznīciniet to, bet celms ar visām saknēm lai paliek zemē – dzelzs un vara važās lauka zālē lai guļ, lai to slaka debess rasa – tam liktenis viens ar meža zvēriem, līdz paiet septiņi laiki!


text:
tevi padzīs no cilvēku vidus, tu mitīsi pie meža zvēriem un ēdīsi zāli kā vērsis, debesu rasa tevi slacīs, līdz paies septiņi laiki, līdz tu zināsi, ka Visuaugstais valda pār cilvēku valstīm – viņš tās dod, kam grib!


text:
Un tika pavēlēts: celms ar visām saknēm lai paliek – tev atkal piederēs tava valsts, tev tikai jāatzīst, ka debesis valda!


text:
Tādēļ, ak, ķēniņ, lai mans padoms tev tīk – tu atsvabinies no grēkiem, darīdams taisnību, un no negantības, apžēlodamies par nabagiem! Varbūt tava labklājība nemitēsies.”


text:
viņš teica: “Vai gan es neesmu šo lielo Bābeli uzcēlis, kur dzīvot ķēniņam, ar savu lielo spēku un vareno slavu?!”


text:
Ķēniņš vēl nebija paspējis teikt šos vārdus, kad no debesīm atskanēja balss: “Tev, ķēniņ Nebūkadnecar, saka: valsts tev ir atņemta!


text:
Tevi padzīs no cilvēku vidus, pie meža zvēriem tu mitīsi un ēdīsi zāli kā vērsis; lai paiet septiņi laiki, tad tu zināsi – Visuaugstais valda pār cilvēku valstīm, viņš tās dod, kam grib!”


text:
Tūdaļ piepildījās par Nebūkadnecaru teiktais – viņu padzina no cilvēku vidus, viņš ēda zāli kā vērsis, debesu rasa to slacīja, viņa mati izauga gari kā ērgļa spalvas un nagi kā putniem.


text:
Kad šis laiks beidzās, es, Nebūkadnecars, pacēlu savu skatu uz debesīm un atgriezās mans prāts: “Visuaugsto es godināju, viņš dzīvo mūžīgi! To slavēju un teicu, jo viņš valda! Viņa vara ir mūžīga, viņa valsts paliek uz audžu audzēm!


text:
Visi, kas mīt uz zemes, ir nieks! Ar debesu pulkiem un zemes ļaudīm viņš dara, ko grib! Nav neviena, kas spētu apturēt viņa roku, kas varētu viņam teikt: ko tu dari?!”


text:
Tajā pašā brīdī atgriezās mans prāts un gods un diženums manai valstij par slavu. Mani padomnieki un augstmaņi mani sameklēja un atkal iecēla valdīt pār valsti, un es kļuvu vēl varenāks nekā iepriekš.


text:
Tagad es, Nebūkadnecars, slavēju, teicu un godinu debesu Ķēniņu: “Visi viņa darbi ir patiesi, visi viņa ceļi ir taisnīgi, viņš spēj pazemot tos, kas lepnīgi staigā!”


text:
Vīna skurbulī Bēlšacars pavēlēja atnest zelta un sudraba traukus, kurus viņa tēvs Nebūkadnecars bija atvedis no Jeruzālemes tempļa, lai ķēniņš, augstmaņi, viņa sievas un blakussievas dzertu no tiem.


text:
No Dieva tempļa Jeruzālemē paņemtie zelta trauki tika atnesti, un ķēniņš ar saviem augstmaņiem, sievām un blakussievām dzēra no tiem vīnu.


text:
Te pēkšņi parādījās it kā cilvēka rokas pirksti, kas rakstīja uz ķēniņa pils mūra apmetuma iepretī sveču lukturim! Ķēniņš redzēja, kā roka raksta!


text:
Ķēniņš brēca skaļā balsī, lai atved burvjus, zintniekus un zvaigžņu tulkus. Ķēniņš sacīja Bābeles gudrajiem: “Kurš šo rakstu izlasīs un izskaidros tā nozīmi, to ietērps purpurā un liks tam ap kaklu zelta ķēdi, un tas būs trešais vīrs valsts valdībā!”


text:
Tad ķēniņš Bēlšacars izbijās vēl vairāk un kļuva vēl bālāks, un viņa augstmaņi bija galīgi apmulsuši.


text:
Izdzirdusi ķēniņa un augstmaņu balsis, dzīru namā ienāca ķēniņiene, viņa māte. Ķēniņiene sacīja: “Ķēniņš lai dzīvo mūžīgi! Neesi tik satraukts, bāls!


text:
Te, tavā valstī, ir kāds vīrs, kurā mājo svēto dievu gars. Jau tava tēva laikā viņā mājoja gaišs prāts, izpratne un gudrība kā dieviem, tādēļ tavs tēvs ķēniņš Nebūkadnecars viņu iecēla par priekšstāvi burvjiem, pareģiem, zintniekiem un zvaigžņu tulkiem.


text:
Izcils gars, zināšanas, izpratne, sapņu tulkošana, noslēpumu atminēšana un samezglojumu atrisināšana piemita viņam – Daniēlam, ko ķēniņš nosauca par Bēltšacaru. Pasauc Daniēlu, un viņš tev izskaidros!”


text:
Daniēlu ieveda pie ķēniņa. Ķēniņš viņam sacīja: “Vai tu esi Daniēls, viens no tiem jūdiem, kurus mans tēvs atveda gūstā no Jūdas?


text:
Pie manis tika atvesti gudrie un pareģi, lai izlasītu šo uzrakstu un man izskaidrotu, bet tie nespēja to izskaidrot.


text:
Esmu dzirdējis, ka tu vari to izskaidrot un atrisināt samezglojumus – ja tu spēsi izlasīt un man izskaidrot uzrakstu, tad tevi ietērps purpurā un liks ap kaklu zelta ķēdi, un tu būsi trešais vīrs valsts valdībā!”


text:
Daniēls atbildēja ķēniņam: “Lai dāvanas paliek pie tevis un atlīdzība tiek citam! Taču es izlasīšu un izskaidrošu ķēniņam šo uzrakstu.


text:
un šīs viņa dotās varenības dēļ visi ļaudis, ciltis un tautas, drebēdami bijās no viņa! Viņš kāva, ko gribēja, un atstāja dzīvu, ko gribēja, viņš paaugstināja, ko gribēja, un gāza, ko gribēja.


text:
Bet tad viņa prāts kļuva iedomīgs, viņa gars kļuva augstprātīgs un lepns – tādēļ viņu nogrūda no troņa, atņēma viņam valsti un slavu.


text:
Viņu padzina no cilvēku vidus, un prāts viņam kļuva kā dzīvniekam, viņš mita pie meža zvēriem un ēda zāli kā vērsis, debesu rasa to slacīja, līdz viņš atzina, ka Visuaugstais valda pār cilvēku valstīm, viņš tās dod, kam grib!


text:
Tu sacēlies pret debesu Kungu, un tev tika atnesti trauki no viņa nama, un tu, tavi augstmaņi, tavas sievas un blakussievas dzērāt vīnu no tiem un slavējāt sudraba, zelta, vara, dzelzs, koka un akmens dievus, kas neredz, nedzird, kam nav saprašanas, bet Dievu, kura rokā ir tava dvaša un visas tavas gaitas, tu negodāji!


text:
Tad Bēlšacars pavēlēja ietērpt Daniēlu purpurā, likt zelta ķēdi viņam ap kaklu un izsludināt viņu par trešo valsts valdībā.


text:
un pār tiem trīs pārraugus, viens no viņiem bija Daniēls. Satrapi tiem sniedza aplēses, lai ķēniņam nerastos zaudējumi.


text:
Daniēls bija pārāks par visiem pārraugiem un satrapiem, jo viņam bija izcils prāts, tādēļ ķēniņš gribēja viņu iecelt pār visu valsti,


text:
bet pārraugi un satrapi meklēja iemeslu apsūdzēt Daniēlu valsts lietās, taču nespēja atrast nevienu kļūdu, jo viņš bija uzticams, un nevienā lietā tie neatrada nedz nolaidību, nedz kļūdu.


text:
Visi pārraugi, valsts pārvaldnieki, satrapi, mantziņi un virsnieki iesaka ķēniņam izdot likumu, bargu aizliegumu, ka ikviens, kas nākamajās trīsdesmit dienās lūgs kādu dievu vai cilvēku, izņemot tevi, ķēniņ, ir iemetams lauvu bedrē!


text:
Tad nu, ķēniņ, izsludini šādu aizliegumu un rakstiski apstiprini, ka tas ir negrozāms mēdiešu un persiešu likums, kas nav atceļams!”


text:
Daniēls uzzināja, ka parakstīts šāds likums, un devās mājās. Viņa augšistabas logs vienmēr bija atvērts pret Jeruzālemi, un, tāpat kā iepriekš, viņš trīsreiz dienā, ceļos nometies, lūdza un slavēja Dievu.


text:
un tūdaļ tie devās pie ķēniņa, lai runātu par aizliegumu: “Vai tad tu, ķēniņ, neparakstīji aizliegumu, ka ikviens, kas nākamajās trīsdesmit dienās lūgs kādu dievu vai cilvēku, izņemot tevi, ķēniņ, ir iemetams lauvu bedrē!” Ķēniņš atbildēja: “Tik tiešām! Tas ir mēdiešu un persiešu likums un nav atceļams!”


text:
Tad tie sacīja ķēniņam: “Daniēls, viens no Jūdas trimdiniekiem, neņem vērā nedz tevi, ķēniņ, nedz tevis parakstīto aizlieguma pavēli – viņš trīs reizes dienā turpina savas lūgšanas!”


text:
To dzirdējis, ķēniņš bija ļoti sarūgtināts un apsvēra savā prātā, kā glābt Daniēlu. Līdz saules rietam viņš centās to atbrīvot.


text:
Bet šie vīri atkal nāca pie ķēniņa un viņam teica: “Tu zini, ķēniņ, ka mēdiešu un persiešu likumi, visi aizliegumi un pavēles, ko ķēniņš ir izdevis, nav atceļami!”


text:
Tad ķēniņš lika atvest Daniēlu un iemest to lauvu bedrē. Ķēniņš teica Daniēlam: “Lai tavs Dievs, kam tu nemitīgi kalpo, glābj tevi!”


text:
Atnesa akmeni un uzlika bedrei, un ķēniņš to aizzīmogoja ar savu zīmogu un augstmaņu zīmogiem, lai neviens nevarētu iejaukties.


text:
Pienācis pie bedres, kurā bija Daniēls, ķēniņš sauca Daniēlu skumjā balsī: “Daniēl, tu dzīvā Dieva kalps, vai tavs Dievs, kuram tu nemitīgi kalpo, spēja paglābt tevi no lauvām?”


text:
Mans Dievs sūtīja eņģeli un aizdarīja lauvu rīkles, ka tās mani nesaplosīja, jo neesmu pret viņu noziedzies un arī ķēniņam neesmu darījis sliktu!”


text:
Tad ķēniņš kļuva varen līksms un pavēlēja Daniēlu izvilkt no lauvu bedres. Viņu izvilka, un viņam neatrada nevienu brūci – Daniēls bija uzticējies savam Dievam!


text:
Ķēniņš pavēlēja atvest tos vīrus, kas bija ēdušies pret Daniēlu, un iemest lauvu bedrē kopā ar viņu bērniem un sievām. Tie vēl nebija nokrituši līdz bedres apakšai, kad lauvas tos sakampa un sadrupināja tiem visus kauliņus.


text:
Tad ķēniņš Dārijs rakstīja visiem ļaudīm, ciltīm un tautām, kas mīt virs zemes: “Miers lai jums bagātīgi!


text:
Šāda ir mana pavēle: visā manis pārvaldītajā valstī ikviens lai dreb un bīstas Daniēla Dieva! Viņš ir dzīvs Dievs, un viņš ir mūžīgs! Viņa valsts nav iznīcināma, viņa valdībai nebūs gala!


text:
Viņš glābj un atbrīvo, dara zīmes un brīnumus debesīs un virs zemes! Viņš paglāba Daniēlu no lauvu nagiem!”


text:
Bābeles ķēniņa Bēlšacara pirmajā valdīšanas gadā Daniēls redzēja sapni. Guļot gultā, viņš redzēja parādību. Pēc tam viņš pierakstīja visu, kas sapnī svarīgs.


text:
Pirmais bija kā lauva ar ērgļa spārniem. Es redzēju, ka tam izrāva spārnus un tas kā cilvēks piecēlās uz divām kājām, un tam tika dots cilvēka prāts.


text:
Otrs zvērs bija kā lācis. Tas bija pa pusei paslējies, un mutē starp zobiem tam bija trīs ribas. Viņam teica: “Celies, ēd daudz gaļas!”


text:
Pēc tam es redzēju vēl vienu, tas bija kā leopards, kam uz muguras četri putna spārni. Zvēram bija četras galvas, un viņam tika dota vara!


text:
Pēc tam nakts parādībā es redzēju – lūk, ceturtais zvērs – baiss, šaušalīgs un varen stiprs! Tam bija milzīgi dzelzs ilkņi, tas dragāja, rija un mīdīja kājām pārējos. Tas bija citāds nekā pārējie zvēri, tam bija desmit ragi.


text:
Es aplūkoju ragus – un redzi, starp tiem aug vēl viens mazs radziņš! Trīs no iepriekšējiem ragiem tika izrauti, bet šim radziņam bija tādas acis kā cilvēkam un mute kā lielībniekam.


text:
Es raugos – troņus noliek, sirmgalvis apsēžas, tērpies balts kā sniegs, mati tam kā tīra vilna! Viņa tronis ir uguns liesma, riteņi tam kā uguns kvēle!


text:
Uguns straume plūst no tā, tūkstošu tūkstoši viņam kalpo, desmiti tūkstoši stāv viņa priekšā – viņš sāk tiesāt, un grāmatas tiek atvērtas!


text:
Es raugos – rags sāk lielīgi runāt. Es raugos – zvēru nokauj, tā miesu izdeldē un iemet degošā ugunī.


text:
Nakts parādība: es raugos, un redzi – debesu mākoņos nāk itin kā cilvēka dēls! Viņš pienāca pie sirmgalvja un nostājās tā priekšā.


text:
Viņam deva varu, valstību un godu! Visi ļaudis, ciltis un tautas slavēja viņu! Viņa vara ir mūžīga, tā nebeigsies, viņa valstība nav iznīdējama!


text:
Es piegāju pie viena, kas tur stāvēja, un lūdzu, lai viņš man visu izskaidro. Un viņš man izskaidroja un pavēstīja:


text:
bet Visuaugstā svētie saņems savu valsti, un tā būs viņu īpašumā no mūžības līdz mūžībai – uz visiem laikiem!”


text:
Tad es gribēju uzzināt par ceturto zvēru, kas bija citāds nekā pārējie – varen baiss, dzelzs ilkņiem un vara nagiem, kas dragā, rij un samīda kājām pārējos,


text:
un par desmit ragiem, kas tam uz galvas, un par vienu, kas izauga triju izlauzto ragu vietā, – par ragu, kam bija acis un mute, kas lielīgi runā. Tas izskatījās dižāks par pārējiem.


text:
līdz sirmgalvis nāk un piešķir tiesu Visuaugstā svētajiem! Nu laiks ir klāt, tagad svētajiem pieder valsts!


text:
Par ceturto zvēru viņš teica: “Ceturtā valsts celsies virs zemes, tā nebūs līdzīga citām – tā aprīs visas zemes, rīs, mīdīs un satrieks tās.


text:
Desmit ragi nozīmē: no šīs valsts celsies desmit valstis un vēl viena pēc tam! – tā būs citāda nekā pirmās, un tā gāzīs tās trīs.


text:
Tā runās pret Visuaugsto un deldēs Visuaugstā svētos, tā grasīsies mainīt gan laikus, gan likumus, un tie viņai tiks nodoti uz laiku, uz diviem laikiem un vēl uz puslaiku!


text:
Tad valstību un varu, un visu to valstu diženumu, kas apakš debesīm, nodos Visuaugstā svētajai tautai! Šī valsts pastāvēs mūžīgi! Visas varas tai kalpos un klausīs!”


text:
Tā beidzās šis notikums. Es, Daniēls, tik ļoti uztraucos, ka kļuvu gluži bāls, bet šo notikumu paturēju prātā.


text:
Parādībā es redzēju, ka atrodos Sūsas pilī, kas Ēlāma pavalstī, un vēl parādībā es redzēju, ka esmu pie Ūlajas upes.


text:
Es paskatījos, un redzi – pie upes stāvēja auns! Tam bija divi gari ragi, viens garāks par otru, un garākais bija izaudzis pēdējais.


text:
Es redzēju, ka auns badās uz rietumiem, ziemeļiem un dienvidiem, bet neviens zvērs nespēja stāties tam pretī. Neviens nevarēja no viņa glābties! Viņš darīja, ko gribēja, un visu laiku auga augumā.


text:
Tad es ieraudzīju, ka no rietumiem pāri visai zemei auļo āzis – zemei pat nepieskaras! Āzim starp acīm bija rags.


text:
Es redzēju, ka tas saniknots metas aunam virsū, sit aunu un nolauž tam abus ragus. Aunam nebija spēka turēties tam pretī, un tas viņu notrieca zemē un samīdīja. Neviens aunu nepaglāba no viņa.


text:
Āzis augtin auga, taču, lai gan viņš bija stiprs, tam izlūza lielais rags, un tā vietā uz visām debess pusēm izauga četri ragi.


text:
Bet no viena raga izdīga vēl viens mazs radziņš, un tas auga platumā gan uz dienvidiem, gan austrumiem, gan uz jauko zemi.


text:
Tas auga augumā, līdz sasniedza debesu pulkus, – tur viņš nogrūda zemē dažus no zvaigžņu pulka un samīdīja.


text:
Viņš paaugstinājās, vēlēdamies kļūt kā Pulku Pavēlnieks, viņš atcēla dienišķo dedzināmo upuri un postīja svētvietu.


text:
Pulks tika nodots samaitāšanai līdz ar dienišķo dedzināmo upuri, un patiesība tika nogāzta zemē. Viss, ko viņš darīja, tam veicās!


text:
Tad es dzirdēju kādu svēto runājam ar otru: “Cik ilgi tiks gānīts un grauts dienišķais dedzināmais upuris, mīdīta svētnīca un debesu pulki, kā tas redzams parādībā?”


text:
Viņš man teica: “Kamēr paies divi tūkstoši trīs simti vakaru un rītu – tad svētvieta atkal tiks iesvētīta!”


text:
Kamēr es, Daniēls, skatīju šo parādību un centos to saprast, redzi, man priekšā nostājās tāds kā cilvēks!


text:
Es stāvēju tur, un viņš nāca pie manis, bet es izbijos, kad viņš tuvojās, un kritu uz sava vaiga. Viņš man teica: “Cilvēka dēls, saproti, šī parādība ir par laika beigām!”


text:
Kad viņš runāja ar mani, es kritu dziļā miegā ar seju pie zemes, bet viņš mani satvēra un nostatīja uz kājām,


text:
Kad tas nolūza, tā vietā izauga četri citi – no viņa tautas celsies četras valstis, bet ne tik stipras.


text:
Viņu valsts beigu laikā, kad pilns būs noziedzību mērs, celsies ķēniņš – no skata bargs un prasmīgs viltībā!


text:
Viņš būs varen spēcīgs, bet ne ar savu spēku, viņš postīs varen daudz, un, ko tas darīs, tam izdosies. Viņš postīs varenos un arī svēto tautu.


text:
Izmanība tam veiksies un viltība izdosies, un savā prātā tas paaugstināsies, jo viegli tas daudzus iznīdēs, sacelsies pret valdnieku Valdnieku! Viņš tiks satriekts, bet ne ar cilvēku rokām!


text:
Parādība par vakaru un rītu tev izstāstīta – un tā ir patiesība! Bet neatklāj parādību, jo līdz tam vēl daudz dienu!”


text:
Tad es, Daniēls, sirgu vairākas dienas un pēc tam cēlos darīt ķēniņa uzticēto darbu. Bet par redzēto es biju izbijies un to nesapratu.


text:
Dārija, Ahasvēra dēla, no mēdiešu dzimtas, pirmajā valdīšanas gadā, kad viņš bija sācis valdīt kaldiešu valstī,


text:
viņa valdīšanas pirmajā gadā es, Daniēls, sapratu no Rakstiem, kur Kunga vārds bija atklājies pravietim Jeremijam, – Jeruzālemei jāpaliek izpostītai septiņdesmit gadus.


text:
Es lūdzu Kungu, savu Dievu, un sūdzēju grēkus: “Ak, Kungs, tu liels un bijājams Dievs, kas derību sargā! Žēlastība tam, kas tevi mīl un pilda tavus baušļus!


text:
Mēs esam grēkojuši! Mēs esam netaisni! Mēs esam pārkāpēji! Mēs sacēlāmies un novērsāmies no taviem baušļiem un tavām tiesām!


text:
Mēs neklausījām praviešus, tavus kalpus, kas runāja tavā vārdā uz mūsu ķēniņiem, uz mūsu augstmaņiem, uz mūsu tēviem, uz visiem ļaudīm!


text:
Tev, Kungs, – taisnīgums! Bet mums – tik kauns! Redzi, kā ir šodien, Jūdas vīriem un Jeruzālemes iemītniekiem, un visam Israēlam, gan tuviem, gan tāliem, – pa visu zemi tu tos izsūtīji, jo tie tev neuzticīgi.


text:
Mēs neklausījām Kunga, mūsu Dieva, balsi, nesekojām viņa mācībai, ko viņš mums deva ar saviem kalpiem praviešiem.


text:
Viss Israēls nomaldījies no tavas bauslības un novērsies, ka vairs neklausa tevi! Pār mums nu izliets lāstu zvērests, kas rakstīts Dieva kalpa Mozus bauslībā – mēs esam grēkojuši pret tevi!


text:
Viņš turējis vārdu, kas runāts pret mums un pret tiesnešiem, kas tiesāja mūs, – liels ļaunums nācis pār mums, kāda nav bijis nekur zem debess un nav bijis Jeruzālemē!


text:
Kā rakstīts Mozus bauslībā – viss šis ļaunums nāca pār mums, bet mēs nelūdzām vēlību no Kunga, sava Dieva, lai atgrieztos no grēkiem un mācītos tavu patiesību!


text:
Kungs bija gatavs uz ļaunu, viņš lika tam nākt pār mums! Kungs, mūsu Dievs, ir taisns it visos savos darbos, bet mēs viņa balsij neklausījām!


text:
Tagad, Kungs, mūsu Dievs, kas savus ļaudis ar stipru roku izvedi no Ēģiptes zemes! Tu darīji sev vārdu līdz šai dienai! – Mēs esam grēkojuši, mēs esam ļauni!


text:
Ak, Kungs, savas taisnības dēļ novērs savas dusmas un savu versmi no savas pilsētas Jeruzālemes, no sava svētā kalna! Jo mūsu grēku un mūsu tēvu noziegumu dēļ Jeruzāleme un tavi ļaudis nu ir par apsmieklu visiem, kas mīt mums visapkārt!


text:
Nu, mūsu Dievs, uzklausi sava kalpa lūgšanu un viņa saucienus – uzlūko ar žēlastību savu svētvietu, kas izpostīta, ak, Kungs!


text:
Ak, mans Dievs, pieliec ausi un dzirdi! Atver acis un redzi – izdeldēta mūsu pilsēta, kas saukta tavā vārdā! Ne sava taisnīguma dēļ mēs zemojamies – tev labvēlību lūdzam – jo liela tava žēlastība!


text:
Kungs, uzklausi! Kungs, piedod! Kungs, dzirdi un dari! Tevis paša dēļ, mans Dievs, jo tavā vārdā saukta šī tava pilsēta un tauta!”


text:
Kamēr es vēl runāju, lūdzu un sūdzēju savus grēkus un Israēla tautas grēkus, lūgdamies labvēlību no Kunga, sava Dieva, par svēto Dieva kalnu,


text:
kamēr es lūgdamies runāju, tas vīrs Gabriels, kuru pirmo reizi biju redzējis parādībā, knaši lidot pielidoja pie manis. Tas bija vakara upura laiks.


text:
Tiklīdz tu sāki lūgt, tika dota atbilde, un es nācu, lai to pavēstītu, – jo tu esi tīkams. Tādēļ saproti šo vārdu un šo parādību.


text:
Septiņdesmit reizes pa septiņi ir nospriests tavai tautai un tavai svētajai pilsētai, lai pārkāpums diltu, lai grēks mitētos, lai vainu izpirktu, lai mūžīga taisnība sāktos, lai parādības un pravietojumi mitētos un iesvētītu svētumu svētumu.


text:
Tādēļ zini un saproti: vārds ir izteikts – lai ceļ un atjauno Jeruzālemi! Svaidītais valdnieks tur paliks septiņus septiņniekus. Tad sešdesmit divos septiņniekos to uzcels un atjaunos – gan ielas, gan laukumus, bet tas būs spaidu laiks.


text:
Pēc sešdesmit diviem septiņniekiem svaidītais tiks nokauts par neko. Pilsētu un svētnīcu izdeldēs valdnieks un viņa ļaudis, bet viņš ņems galu plūdos. Un līdz beigām būs karš un piespriestais posts.


text:
Ar daudziem viņš noslēgs stipru derību uz septiņiem. Un uz pusi no septiņiem pārtrauks kaujamo un labības dāvanu upuri, un tempļa vienā daļā būs postītājs un preteklības – līdz beigām! Kas piespriests, to izlies pār postītāju!”


text:
Persijas ķēniņa Kīra trešajā valdīšanas gadā Daniēlam, kuru sauca arī par Bēltšacaru, tika atklāts vārds, un šis vārds bija patiesība – būs liels karš. Viņš saprata vārdu, un saprašana viņam nāca parādībā.


text:
Es neēdu neko gardu, vīnam un gaļai pat nepieskāros, ar smaržu eļļu neziedos, līdz pagāja trīs nedēļas.


text:
Viņa miesa bija kā no zeltaina topāza, viņa seja mirdzēja kā zibens, un viņa acis kā uguns lāpas, viņa rokas un kājas spīdēja kā spodrināts varš, un balss viņam – kā ļaužu pūlim.


text:
Es, Daniēls, vienīgais redzēju šo parādību. Tie, kas bija ar mani, neko neredzēja, bet viņiem uznāca tik trakas bailes, ka tie bēga un paslēpās.


text:
Es paliku viens un skatīju šo vareno parādību. Man zuda spēki, man noplaka spars, un es biju pilnīgi bez spēka.


text:
Viņš teica: “Godātais Daniēl, apdomā, ko tev teikšu, un celies augšā, jo es esmu sūtīts pie tevis.” Kad viņš man to bija pateicis, es drebēdams cēlos augšā.


text:
Viņš teica: “Nebīsties, Daniēl! Kopš pirmās dienas, kad tu nodevies ar prātu to saprast un zemojies savam Dievam, tavi vārdi tika uzklausīti, un tādēļ es nācu pie tevis,


text:
bet divdesmit vienu dienu mani aizkavēja Persijas valsts varenais. Tad Mihaēls, viens no galvenajiem varenajiem, nāca man palīgā – ko es kavējos Persijas valstī.


text:
Es atsteidzos tev paziņot, kas nākamā laikā notiks ar taviem ļaudīm, jo šī parādība ir par nākamo laiku.”


text:
Tad šis, kurš bija līdzīgs cilvēka dēliem, pieskārās manām lūpām, un es atvēru muti un varēju runāt. Es sacīju tam, kurš stāvēja man priekšā: “Mans kungs, parādības brīdī mani pārņēma sāpes un es biju pilnīgi bez spēka –


text:
Viņš teica: “Nebīsties, godātais! Tev lai miers! Esi stiprs, pavisam stiprs!” Kamēr viņš ar mani runāja, es kļuvu arvien stiprāks un teicu: “Mans kungs, runā, jo tu mani stiprināji!”


text:
Viņš teica: “Vai tu zini, kādēļ es atnācu pie tevis? Drīz es atgriezīšos cīnīties ar Persijas valsts vareno, un, kad būšu projām, atnāks joniešu varenais,


text:
bet es tev stāstīšu, kas rakstīts Patiesības grāmatā. Un nav neviena, kas mani stiprina pret šiem, kā vien Mihaēls, jūsu varenais.


text:
Un nu es stāstīšu tev patiesību: Persijā celsies vēl trīs ķēniņi, un ceturtais būs daudz bagātāks par tiem visiem. Kad viņš kļūs stiprs un bagāts, viņš visus musinās pret joniešu valsti.


text:
bet, kolīdz viņš būs cēlies, tā viņa valsts sabruks – to dalīs uz visām četrām debess pusēm, tā netiks viņa pēcnācējiem, viņš nevaldīs, kā valdījis līdz tam, jo valsts viņam tiks atrauta un atdota citiem.


text:
Dienvidu ķēniņš būs stiprs, bet viens no viņa varenajiem būs vēl stiprāks par to, un viņa valdīšana būs branga.


text:
Pēc kādiem gadiem tie apvienosies, un dienvidu ķēniņa meita nāks pie ziemeļu ķēniņa stiprināt vienošanos, bet ne viņa gūs spēku savā rokā, ne viņam pietiks spēka – viņa tiks nodota līdz ar saviem pavadoņiem un savu bērnu, un tā laika atbalstītāju.


text:
No viņas saknes celsies atvase, kas nāks tā vietā, – viņš nāks pret karaspēku, nāks pret ziemeļu ķēniņa nocietinājumiem, un viņš tiem stipri atdarīs!


text:
Arī viņu dievus, atlietos tēlus, vērtīgos traukus, sudrabu un zeltu viņš aizvedīs uz Ēģipti. Dažus gadus viņš atstāsies no ziemeļu ķēniņa,


text:
Viņa dēli sapulcinās varen lielu karaspēku un sāks karu. Tas nāktin nāks – kā plūdi velsies pāri, un karš nonāks līdz viņa cietokšņiem.


text:
Dienvidu ķēniņš saniknots dosies karot ar ziemeļu ķēniņu – tas sapulcēs milzīgu pulku, bet tiks sakauts.


text:
Un, kad šis būs savācis pulku, viņa sirds paaugstināsies – viņš nogāzīs desmitiem tūkstošu, bet pārsvaru negūs.


text:
Ziemeļu ķēniņš sapulcēs milzīgu pulku – lielāku nekā iepriekš, un pēc dažiem gadiem tas nāktin nāks ar lielu karaspēku un labu apgādi.


text:
Tajā laikā daudzi celsies pret dienvidu ķēniņu un no taviem ļaudīm paaugstināsies daži varmākas, lai piepildītos pravietojums, bet tiem neizdosies.


text:
Tad nāks ziemeļu ķēniņš, uzmetīs valni un ieņems nocietināto pilsētu; dienvidu izlases karaspēks nepastāvēs – nebūs spēka stāties tam pretī.


text:
Viņš darīs, ko gribēs, un neviens, kas nāks pret viņu, nepastāvēs. Viņš apmetīsies jaukajā zemē un postīs to.


text:
Viņš celsies nākt ar visas savas valsts spēku, lai noslēgtu mieru ar to, dotu tam savu meitu par sievu un izpostītu tā valsti, – tomēr tā nenotiks, tas viņam neizdosies!


text:
Tad viņš pievērsīsies piekrastes zemēm un ieņems daudzas no tām, bet kāds virsnieks darīs galu viņa nelietībām un pavērsīs tās pret viņu pašu.


text:
Tad viņš pievērsīsies pats savas zemes nocietinājumiem, bet viņš klups, kritīs un viņu vairs nemanīs.


text:
Viņa vietā nāks cits, kas sūtīs nodevu ievācēju krāšņajā valstī, bet dažās dienās viņš tiks novākts bez naida un kara.


text:
Tā vietā nāks nicināms cilvēks, kam valsts vara netiks dota, bet pēkšņi viņš nāks un ar glumumu iegūs valsti.


text:
Viņš pēkšņi ienāks leknākajos pavalsts apgabalos un darīs tā, kā nav darījuši ne viņa tēvi, ne tēvu tēvi. Viņš šķiedīs laupījumu, labumus un mantu, viņš iecerēs ļaunu pret cietokšņiem, bet tikai līdz noteiktam laikam.


text:
Viņš rosinās savu spēku un prātu pret dienvidu ķēniņu – un lielu karaspēku. Dienvidu ķēniņš ar varen stipru un lielu karapulku sāks strīdu un karu, bet viņš nepastāvēs, jo pret viņu savērps viltību.


text:
Viņu nodos tie, kas ēd izmeklētu barību pie viņa galda. Viņa karapulks izklīdīs, un daudzi kritīs kauti.


text:
Abi ļaunprātīgie ķēniņi sēdēs pie viena galda un melos viens otram, bet tiem neizdosies, jo beigas nāks noliktajā laikā.


text:
Ziemeļu ķēniņš atgriezīsies savā zemē ar lielu mantību, bet viņa sirds būs pret svēto derību – viņš rīkosies pret to un tad atgriezīsies savā zemē.


text:
pret viņu nāks kitiešu kuģi, un viņš nobīsies. Viņš dosies atpakaļ saniknots pret svēto derību un rīkosies pret to. Atpakaļceļā viņš pievērsīsies tiem, kas atmetuši svēto derību.


text:
Nāks viņa sūtīts karaspēks un apgānīs svētvietu, šo cietoksni, atcels dienišķo upuri un darīs šausmīgas preteklības.


text:
Ar glaimiem viņš pievērsīs bezdievībai tos, kas derību pārkāpuši, bet ļaudis, kas pazīst savu Dievu, būs stipri un rīkosies.


text:
Gudri ļaudis pamācīs daudzus, bet tad tie kritīs no zobena, uguns, tos metīs cietumā un plosīs kādu laiku.


text:
arī dažiem saprātīgajiem nāksies krist, lai viņi attīrītos, šķīstītos un kļūtu balti līdz beigu laikam – jo noliktais laiks vēl nāks.


text:
Ķēniņš darīs, ko gribēs! Viņš cildinās sevi un paaugstināsies pāri visiem dieviem un pār dievu Dievu, un runās brīnumu lietas, un viņam izdosies, līdz dusmība būs piepildīta – kas nospriests, tas notiks.


text:
Viņš neievēros ne savu tēvu dievus, ne to dievu, kas sievām tīk, tāpat arī nekādu citu dievu, jo pats sevi būs paaugstinājis pāri visam.


text:
To vietā viņš godās cietokšņu dievu, kas viņa tēviem nebija pazīstams; viņš godās zeltu, sudrabu, dārgakmeņus un dārgas dāvanas.


text:
Viņš izrīkos stipros cietokšņus ar svešu dievu palīdzību, un, kas viņu atzīs, tas saņems godu, tam viņš ļaus valdīt pār daudziem un par atalgojumu iedalīs zemi.


text:
Laika beigās dienvidu ķēniņš uzbruks tam, bet ziemeļu ķēniņš trauksies pret viņu ar ratiem, jātniekiem un daudziem kuģiem – kā plūdi viņš ies cauri valstīm!


text:
Viņš iebruks jaukajā zemē, un desmitiem tūkstošu kritīs, taču Edoms, Moābs un lielākā daļa Amona dēlu paglābsies.


text:
Viņam būs vara pār dārgumu krātuvēm, zeltu, sudrabu un visām Ēģiptes vērtībām; un lūbieši un kūšieši viņam paklausīs.


text:
Bet ziņas no austrumiem un ziemeļiem viņu satrauks, trakā niknumā viņš dosies karā, lai nīcinātu un nīdētu daudzus.


text:
Starp jūru un svētās godības kalnu viņš uzslies teltis kā pilis, un tad nāks viņa gals – neviens tam nelīdzēs!


text:
Tajā laikā celsies Mihaēls, lielais varenais, kurš sargā tavus ļaudis. Tad nāks bēdu laiks – tā nebūs bijis, kopš tautas radušās un līdz pat šim laikam, bet tanī laikā tavi ļaudis paglābsies – visi, kas ierakstīti grāmatā!


text:
Tad gudrie mirdzēs kā spožais debesjums, tie, kas pie taisnības veduši daudzus, – kā zvaigznes mūžīgi mūžam.


text:
Bet tu, Daniēl, apslēp vārdus un aizzīmogo grāmatu līdz laika beigām. Tad daudzi skraidīs šurpu turpu, bet zināšana ies plašumā.”


text:
Es dzirdēju, ka linā tērptais vīrs, kas virs upes ūdeņiem, pacēlis labo un kreiso roku pret debesīm, zvērēja pie tā, kas dzīvs mūžam: “Tas būs pēc laika, diviem laikiem un puslaika – kad svētās tautas spēks būs pilnīgi sagrauts, tad tas viss piepildīsies!”


text:
Daudzi šķīstīsies, darīs sevi baltus un tiks kausēti, bet ļaundari turpinās darīt ļaunu. Neviens ļaundaris nesapratīs, bet gudrie sapratīs.


text:
No tā laika, kad tiks atcelts dienišķais upuris un notiks šausmīgas preteklības, paies tūkstoš divi simti deviņdesmit dienas.


text:
Kunga vārdi, ko viņš teica Hozejam, Beērī dēlam, Jūdas ķēniņu Uzijas, Jotāma, Āhāza un Jehizkijāhu dienās, un Israēla ķēniņa Jārobāma, Joāša dēla, dienās.


text:
Tā Kungs sāka runāt uz Hozeju. Un Kungs Hozejam teica: “Ej, apņem maucīgu sievu ar visiem maucības bērniem, jo visa zeme maukot nomaukojusies, tie neseko Kungam!”


text:
Un Kungs viņam teica: “Sauc viņu vārdā Jizreēls, jo jau pēc mirkļa es piemeklēšu Jizreēlā asinis, ko izlēja Jehus nams, un iznīdēšu valdnieku Israēla namam!


text:
Un viņa tapa grūta vēlreiz un dzemdēja meitu. Tad viņš teica Hozejam: “Sauc viņu vārdā Lo-Ruhāma, jo vairs nekad es neapžēlošu Israēla namu un nepiedošu tam!


text:
Bet Jūdas namu es apžēlošu, ļaušu tiem glābties pie Kunga, viņu Dieva, bet nelīdzēšu tiem ar loku vai zobenu, nedz ar karu, zirgiem vai jātniekiem!”


text:
Israēla dēli būs tādā skaitā kā smiltis jūrmalā – ne aplēst, ne saskaitīt! Un, ja jums teica: jūs neesat mana tauta, – tad tagad jums teiks: jūs esat dzīvā Dieva dēli!


text:
Jūdas dēli tiks sapulcēti kopā ar Israēla dēliem, tie iecels sev vienu par galveno un aizies no tās zemes – tad liela diena būs Jizreēlā!


text:
Strīdieties ar savu māti, strīdieties, jo viņa nav mana sieva un es neesmu viņas vīrs, – nost maucību, kas tai vaigā, un laulības pārkāpšanu, kas tai starp krūtīm!


text:
Ka es neizģērbju viņu kailu, ka nepadaru tādu kā dienā, kad dzima, ka nepataisu par tuksnesi, ka neiztaisu par izkaltušu zemi, ka nenonāvēju ar slāpēm!


text:
māte tiem ir maukojusi, kaunā viņus ieņēmusi, viņa taču teica: es sekošu saviem mīļākajiem, tiem, kas man dod maizi un ūdeni, vilnu un linus, eļļu un spirdzinājumus!


text:
Tad viņa savus mīļākos meklēs, bet nesatiks, lūkos pēc tiem, bet neatradīs, tad viņa teiks: es iešu atpakaļ pie sava pirmā vīra, jo tad man bija labāk nekā tagad!


text:
Viņa jau nezināja, ka es tai esmu devis maizi, jaunvīnu un jauno eļļu un jo krietni zelta un sudraba, bet viņi to veltīja Baalam!


text:
Tādēļ es atgriezīšos un paņemšu savu maizi, kad pienāks laiks, un savu jaunvīnu, kad būs tā laiks, atņemšu viņai savu vilnu un linus, ar ko viņa sedz savu kailumu!


text:
Es izdeldēšu viņas vīnakokus un vīģes kokus, par ko tā teica: tos man mīļākie dāvinājuši! – Es tos par mežu pataisīšu, un tos aprīs lauka zvēri!


text:
Es viņu piemeklēšu par dienām, kad tā kvēpināja baāliem – riņķiem un rotām apkārusies, skrēja mīļākajiem pakaļ, bet mani aizmirsa! – saka Kungs.


text:
Tur es viņai došu vīnadārzus, un Āhoras ieleja kļūs par cerību vārtiem, tur viņa atsauksies man kā savā jaunībā, kā tad, kad devās projām no Ēģiptes zemes!


text:
Todien es slēgšu ar jums derību: ar lauka zvēriem, ar debesu putniem un zemes rāpuļiem! Loku, zobenu un karu uz zemes es sadragāšu un noglabāšu drošībā!


text:
Tā es sēšu savā zemē un apžēlošu Lo-Ruhāmu, un Lo-Ammī teikšu: tu – mana tauta, un tā man atbildēs: mans Dievs!”


text:
Un Kungs atkal man teica: “Ej, mīli sievu, kas pārkāpusi laulību, ko jau mīlējis tavs draugs, – tāpat kā Kungs mīlēja Israēla dēlus, bet tie pievērsās citiem dieviem, un tiem patika rozīņu upurplāceņi!”


text:
Es teicu viņai: “Dzīvosi kopā ar mani daudzas dienas – nemauko un neej ne pie viena, un es darīšu tāpat.”


text:
Jo Israēla dēli daudzas dienas dzīvos bez ķēniņa, augstmaņiem, upura un piemiņas stabiem, bez efoda un mājas dieviņiem!


text:
Pēc tam Israēla dēli atgriezīsies un meklēs Kungu, savu Dievu, un Dāvidu, savu ķēniņu, – pēdējās dienās tie bijās Kungu un viņa labumu!


text:
Klausieties Kunga vārdu, Israēla dēli! Kungam ir strīds ar zemes iemītniekiem: “Jo nav patiesības un uzticības, un nav Dieva atziņas uz zemes!


text:
Tādēļ sēros zeme, panīks visi tās iemītnieki, kopā ar lauka zvēriem un debesu putniem izzudīs arī zivis jūrā!


text:
Mana tauta tiks iznīdēta, jo tai nav atziņas, tu taču atmeti atziņu – tad arī es tevi atmetīšu, ka nebūsi vairs mans priesteris, un sava Dieva bauslību tu aizmirsīsi, bet es aizmirsīšu tavus dēlus!


text:
Tā būs tautai un tā būs priesteriem – es tos piemeklēšu, lai kurp tie ietu, un likšu, lai viņu darbi nāk pār tiem pašiem!


text:
Mana tauta – kokam tie prašņā, gan nūja tiem pateiks! Maucības gars tos ir aizvīlis, un tie mauko pat Dieva priekšā!


text:
Kalnu virsotnēs tie upurē un uz pakalniem kvēpina, zem ozoliem, apsēm un papelēm, jo tur laba ēna, – tādēļ jūsu meitas mauko un jūsu līgavas pārkāpj laulību!


text:
Es nesodīšu jūsu meitas, kad viņas maukos, un jūsu līgavas, kad tās pārkāps laulību, jo jūs ar maukām pinaties un upurējat kopā ar tempļa prostitūtām ! Jūs esat nejēgu tauta – gan jūs pašus atmetīs!


text:
Kaut tu, Israēl, mauko, taču Jūda lai nenoziedzas – neejiet uz Gilgālu, nedodieties uz Bēt-Āvenu, nezvēriet: dzīvs Kungs!


text:
Klausieties jel, priesteri, sadzirdi, Israēla nams, ķēniņa nams, ieklausies, jo te jums spriedums! Jūs esat lamatas Micpai un tīkls, kas izplests pār Tābora kalnu!


text:
Israēla lepnība liecina pret viņu pašu, Israēls un Efraims klups savu vainu dēļ, un Jūda klups kopā ar tiem!


text:
Kungu tie krāpj, svešus dēlus tie dzemdina – tagad jauna mēneša svētki tos aprīs kopā ar visiem pienesumiem!


text:
Efraims pieredzēs savu sērgu un Jūda savas čūlas – ies Efraims uz Asīriju un sūtīs pie ķēniņa Jārēba – Strīdus ķēniņa, bet tas jūs nedziedēs, čūlas jums nenoies!


text:
Jo es kā lauva pret Efraimu, kā lauvēns pret Jūdas namu! Es! Es iešu un plēsīšu, aizraušu, un glābēja nebūs!


text:
Es iešu atpakaļ uz savu vietu, līdz tie atzīs grēku un meklēs manu vaigu, – savās nelaimēs viņi it drīz mani uzmeklēs!


text:
Ejiet, atgriezieties pie Kunga – viņš saplosīja, un viņš mūs dziedēs, viņš sita, un viņš mūs pārsies!


text:
Pazīsim, tieksimies izzināt Kungu – viņa atnākšana neapšaubāma kā ausma, viņš nāks mums kā lietus, kā agrīnais lietus nolīs pār zemi!


text:
Ko lai es tev daru, Efraim, ko lai es tev daru, Jūda, – jūsu uzticība ir kā mākonis, tā paiet kā rīta rasa!


text:
Tādēļ es cirtu viņus praviešu vārdiem, nokāvu viņus ar savu muti! Tiesa pār tevi – kā gaisma, kas aust!


text:
Kā sirotāji, kas uzglūn, tā priesteri sabiedrojušies, Šehemas ceļā tie slepkavo, nelietības vien dara!


text:
Līdzko dziedinu Israēlu, tā atklājas Efraima vaina un Samarijas ļaunums, jo tie tik melo – nāk zaglis, ielās izģērbj sirotāji!


text:
Pat sirdī tie neatzīst, ka es atceros visu viņu ļaunumu! Nu viņu darbi tos ielenkuši – tie manā priekšā!


text:
Visi viņi laulības pārkāpēji, tie kvēlo kā krāsns, ko maiznieks vairs nebiksta, kopš iejāvis mīklu, līdz uzrūgst!


text:
Tie uzkur viltu sirdī kā krāsni – visu nakti guļ viņu cepējs, gan rītā tas dedzinās ar uguns liesmu!


text:
Visi tie kvēlo kā krāsns, savus soģus tie aprij, visi viņu ķēniņi kritīs – neviens no tiem nesauc uz mani!


text:
Israēla lepnība liecina pret viņu pašu, bet viņi neatgriežas pie Kunga, sava Dieva, tie nemeklē viņu!


text:
Tādēļ, ka viņi tur gāja, es izpletīšu pār tiem savu tīklu, kā debesu putnus noraušu lejā, pārmācīšu viņus par to, ko viņu sapulcēs esmu dzirdējis!


text:
Vai! tiem – jo tie mūk no manis, posts tiem – jo tie noziegušies pret mani! Es izpirku viņus, bet tie man runāja melus!


text:
Sirdī tie nebrēca uz mani, bet gaudoja savās cisās, pie klaipa un jaunvīna brāļojās, novērsušies no manis!


text:
Ne augšup tie vēršas, tie ir kā vaļīgs loks, to augstmaņi no zobena kritīs savas negantās mēles dēļ – tas par viņu muldēšanu Ēģiptes zemē!


text:
Tev rags pie lūpām, tu kā maitu lija pār Kunga namu – tādēļ ka viņi pārkāpa manu derību un pret manu bauslību noziedzās!


text:
Viņi ķēniņus ieceļ – bet ne no manis, dod amatus augstmaņiem, bet es tos nepazīstu! Savu sudrabu un zeltu tie pārkaļ par elkiem, nu paši tiks iznīdēti!


text:
Vēju tie sēj, un vētru tie pļaus, labība nav sadīgusi, milti tur neiznāks; varbūt ja iznāks, tad sveši tos aprīs!


text:
Kaut arī tie nolīgst sev tautas, es viņus sapulcināšu, tad tiem ies mazumā gan ķēniņi, gan augstmaņi!


text:
Man pienesamos upurus tie kauj, gaļu tie aprij, bet Kungs tos negrib! Tagad viņš atcerēsies to vainas un piemeklēs viņu grēkus, un tie atgriezīsies Ēģiptē!


text:
Aizmirsa Israēls savu Radītāju un cēla pilis, un Jūda tik cēla nocietinātas pilsētas – bet es uzsūtīšu uguni viņa pilsētām, un tā aprīs to nocietinājumus!


text:
Nepriecājies, Israēl, nelīksmo kā citas tautas, jo savas maucības dēļ tu jau esi prom no Dieva, tev tīk maukas alga – tā tev uz katra klona!


text:
Kungam tie nelaistīs vīnu, neielīksmos viņu ar saviem upuriem, nu tiem sēru maize – viss, ko tie ēdīs, tos apgānīs, jo viņu maize – tiem pašiem vien, tā nenonāks Kunga namā!


text:
Redzi, tie jau iet postā, Ēģipte savāks viņus, Memfisa viņus apraks, visu viņu dārgo sudrabu – dadži tos pārņems, ērkšķi augs viņu teltīs!


text:
Pienāca soda dienas, pienāca atmaksas dienas, zina Israēls – pravieši muļķi, traki ir vīri, kam gars, jūsu vainu un naida dēļ!


text:
Efraima sargs kopā ar manu Dievu, bet pravietis – tam slazdus liek katrā ceļā, naids viņa Dieva namā!


text:
Kā vīnogas tuksnesī – tādu es atradu Israēlu, kā agru vīģi kokā pirmajā briedumā – tādus es redzēju jūsu tēvus, taču tie gāja pie Baal-Peora, svētījās pašiem par kaunu, nu tie tikpat pretīgi kā tas, ko mīlējuši!


text:
Kaut savus dēlus tie audzinātu, es darīšu neauglīgus viņu vīrus. Vai! tiem, es esmu no viņiem novērsies!


text:
Efraims, kādu to redzēju, bija kā Tīra leknumā dēstīts, un tomēr – Efraims vedīs uz kaušanu pats savus dēlus!


text:
Viss viņu ļaunums Gilgālā, jo tur es tos ienīdu – par viņu ļaunajiem darbiem no sava nama tos iztriekšu! Vairs tos nemīlēšu, visi viņu augstmaņi ir dumpinieki!


text:
Sasists Efraims, izkaltušas tam saknes, augļus tās nedod – kaut tur vēl dzemdē, viņa klēpja dārgumus es nonāvēšu!


text:
Israēls bija kā stīgojošs vīnakoks, augļi tam ienācās – jo vairāk tam bija augļu, jo vairāk tas cēla altāru, jo labāka tam bija zeme, jo krāšņākus slēja elku stabus!


text:
Par Bēt-Āvenas teļiem dreb Samarijas iemītnieki, tauta sēro par tiem un zintnieki arīdzan – vēl līksmo par viņu godību, kaut tā jau atņemta!


text:
Gan tos uz Asīriju aizvedīs par dāvanu ķēniņam Jārēbam – negods pārņems Efraimu, tiks kaunā Israēls viņa padoma dēļ!


text:
Āvenas augstienes tiks iznīcinātas – Israēla grēki! – ērkšķi un dadži zels uz viņu altāriem, un viņi teiks kalniem: brūciet pār mums! Un pauguriem: apberiet mūs!


text:
Jau kopš Gibas laikiem tu grēkoji, Israēl, – tāds pats tu palicis! Vai varmāku dēli Gibā nedabūs karu?!


text:
Efraims ir dīdīta tele, labprāt ļaujas, lai kuļ, es ķeršos pie viņa slaikā kakla, iejūgšu Efraimu – Jūda ars, Jēkabs ecēs!


text:
Sējiet taisnību, ievāciet žēlastību! Plēsiet sev jaunu plēsumu! Laiks meklēt Kungu – lai viņš nāk un liek līt taisnības lietum pār jums!


text:
Jūs arāt ļaunu un novācāt netaisnību! Ēdiet nu melu augļus, jo uz pašu spēkiem vien paļāvāties un uz saviem daudzajiem varoņiem!


text:
Tavā tautā atskanēs kara duna, sagrūs visi tavi nocietinājumi, kā kara dienās sagruva Šalmana un Bēt-Arbēla – sašķaidīs māti kopā ar bērniem!


text:
Ar cilvēciskām saitēm viņus sev piesaistīju, ar mīlestības virvēm, es viņiem noņēmu jūgu un nocēlu sakas, maigi es viņus ēdināju!


text:
Uz Ēģiptes zemi tam atpakaļ jādodas nebūs, bet Ašūrs gan būs viņa ķēniņš, jo viņš liedzās atgriezties!


text:
Kā lai es tev līdzu, Efraim, un aizsedzu tevi, Israēl, – kā gan lai izdaru tev tāpat kā Admai, padaru tevi kā Ceboīmu – mana sirds jau citāda, es iesilstu līdzjūtībā!


text:
Es neļaušos dusmu kvēlei, es neiznīdēšu Efraimu vēlreiz, jo es esmu Dievs un ne cilvēks. Svētais ir jūsu vidū – es pilsētā nenākšu!


text:
Tie aizspurgs no Ēģiptes kā putni, kā baloži no Asīrijas zemes, es tos iemitināšu pašu mājās! – saka Kungs.


text:
Efraims man apkārt ar meliem un ar viltu Israēla nams, tik Jūda vēl staigā ar Dievu un uzticas svētīgajiem.


text:
Efraims ir vēju gans, diendienā dzenā austrumvēju, tik melo un nīdē – ar Asīriju derību noslēguši un eļļu Ēģiptei gādā!


text:
Viņš cīkstējās ar eņģeli un to uzveica – tas raudāja un lūdzās viņam žēlsirdību, tad viņš to atrada Bētelē, tur viņš ar mums runāja!


text:
Un Efraims saka: taču bagāts esmu, pats sev turību sarūpēju, nekur, ko es darījis, man neatrast vainu, kas skaitītos grēks!


text:
Gileāds ir nekrietns, ak, nonīks tie – Gilgālā tie upurēja vēršus! Un viņu altāri paliks kā čupas lauku vagās!


text:
Un Jēkabs bēga uz Arāma laukiem, un Israēls vergoja, lai dabūtu sievu, un par otru sievu viņš sargāja ganāmpulku.


text:
Un tagad tie turpina grēkot, taisa sev izlietus sudraba tēlus, dievekļus pēc savas sajēgas – tie visi tik kalēja darbs! Par tiem viņi saka: kas cilvēku upurēs, tas drīkstēs skūpstīt šos teļus!


text:
Es esmu Kungs, tavs Dievs, jau kopš Ēģiptes zemes, citu Dievu tu nepazīsti, un nav glābēja, izņemot mani!


text:
Es uzbrukšu tiem kā lācene, kam atņemti mazuļi, es plēsīšu viņu cietās sirdis, aprīšu viņus kā brangs lauva, un viņus plēsīs lauka zvēri!


text:
Kur tad tavs ķēniņš? – Lai līdz tev glābties ik pilsētā! Kur tavi soģi, par kuriem tu teici: dod tik man ķēniņu un augstmaņus!?


text:
No šeola es atgūšu viņu, no nāves es viņu izpirkšu – kur gan tavs spēks, nāve? Kur gan tava sērga, šeol? Līdzcietība manām acīm būs slēpta!


text:
Kaut viņš saukts par auglīgu starp saviem brāļiem – nāks austrenis, Kunga vējš no tuksneša celsies – tas izkaltēs viņa spirgtumu, izsusēs viņa avotu, tas dārgumus nolaupīs, it visus tīkamos traukus!


text:
Samarija paliks vainā, jo dumpoja pret savu Dievu – no zobena viņi kritīs, viņu mazuļus sašķaidīs, viņu grūtnieces uzšķērdīs!


text:
Turieties cieši pie vārda un atgriezieties pie Kunga, sakiet viņam: piedod visas vainas un ņem par labu – ne ar vēršiem mēs atmaksāsim, bet ar mūsu lūpām!


text:
Asīrija neglābs mūs, zirgos mēs nejāsim, mēs vairs neteiksim: mūsu Dievs! – par to, ko paši taisījuši! Tikai tu bāreņus žēlo!


text:
Efraim! Ko man tavi elki?! Es viņam teikšu, es viņam pievērsīšos! Es kā zaļoksna ciprese – no manis tev augļi!


text:
Kas ir tik gudrs, ka saprot to, un tik saprātīgs, ka to zinātu! Jo Kunga ceļi ir taisni – taisnie staigā pa tiem, bet grēcinieki klūp!”


text:
Klausieties, vecajie! Sadzirdiet visi, kas mītat uz zemes! Vai tā ir noticis jūsu dienās, vai tā ir bijis jūsu tēvu dienās?


text:
Ko atstāja cirmeņi, to apēda siseņi, ko atstāja siseņi, to apēda sienāži, ko atstāja sienāži, to apēda vaguļi!


text:
Jo nāk tauta pret manu zemi, tie ir stipri, un skaita tiem nav! Zobi tiem kā lauvas zobi, un dzerokļi tiem kā lauvas jaunulim!


text:
Manus vīnakokus tie izdeldējuši un manus vīģes kokus nobraucījuši, mizot nomizojuši, nosvieduši – nu kaili zari!


text:
Vīnakoki nokaltuši, un vīģes koki izžuvuši un granātāboli, un dateles, un āboli, uz lauka visi koki ir nokaltuši, nu cilvēka bērnu līksme ir izkaltusi!


text:
Jozieties un apraudiet, priesteri, vaimanājiet, kas kalpojat altārī, ejiet, nakšņojiet maisos, mana Dieva kalpi, jo jūsu Dieva namam nu atņemta labības dāvana un lejamais upuris!


text:
Svētiet gavēni, sasauciet sapulci, aiciniet vecajos un visus, kas mīt uz zemes, uz jūsu Dieva Kunga namu – tur brēciet uz Kungu!


text:
Uz tevi, Kungs, es saucu – jo uguns aprijusi tuksneša pļavas, liesmas aplaizījušas visus lauka kokus!


text:
Pūtiet Ciānā ragu, taurējiet manā svētajā kalnā, lai trīc visi, kas mīt uz zemes, jo nāk Kunga diena – tā tuvu!


text:
Tumsas un krēslas diena, mākoņu un miglas diena kā melnums pār kalniem plešas – branga un stipra tauta, tādas kā tā nav bijis nemūžam! Un tādas vairs nebūs audžu audzēs!


text:
Tiem pa priekšu rij uguns, tiem nopakaļ laizās liesma, pirms tiem zeme kā Ēdenes dārzs, tiem nopakaļ izdeldēts tuksnesis! Neviens no tiem neizglābsies!


text:
Kā ratu rīboņa pār kalniem tie brāžas, kā uguns liesma, kas salmus rij, kā branga tauta, kas sataisījusies karam!


text:
Kā stiprinieki tie skrien, kā karavīri tie rāpjas pār mūriem – visi dodas pa savu ceļu, nenovirzās no savas takas!


text:
Kungs ceļ balsi uz savu karaspēku, jo varen brangs ir viņa pulks, jo varens ir tas, kas pilda viņa sacīto, jo liela ir Kunga diena, jo bijājama, – kas gan to izturēs?


text:
Plosiet savas sirdis, ne drānas un atgriezieties pie Kunga, sava Dieva, jo viņš ir žēlīgs un līdzcietīgs, gauss dusmās un dāsns žēlastībā, viņš rimsies no ļauna!


text:
Kas zina – varbūt viņš atkal rimsies, un pēc tam atkal nāks svētība, labības dāvana un lejamais upuris Kungam, jūsu Dievam.


text:
Pulciniet ļaudis, svētiet sapulci, aiciniet kopā vecajos, pulciniet bērnus un zīdaiņus, lai līgavainis iznāk no savas istabas un līgava no sava kāzu pajuma!


text:
No lieveņa līdz pat altārim lai priesteri raud, kas kalpo Kungam, lai saka: taupi, Kungs, savu tautu, nepadari savu mantojumu par apsmieklu, ko svešām tautām paļāt, – kādēļ ļaut tautām mēļot: kur tad ir viņu Dievs?


text:
Tad Kungs runāja un sacīja savai tautai: “Redzi, es jums došu maizi, jaunvīnu un eļļu – jums būs līdz sātam! – es jūs vairs nedarīšu par apsmieklu svešām tautām.


text:
Ziemeļniekus es no jums padzīšu, aiztriekšu tos uz zemi, izkaltušu un izdeldētu, tos, kas priekšā, – Austrumu jūrā, tos, kas nopakaļ, – Rietumu jūrā, no tiem smirdoņa celsies, tie sapūs – jo viņš vareni dara!


text:
Nebīstieties, lauka zvēri! Sazaļos tuksneša pļavas, koki dos augļus, vīģes koki un vīnakoki dos ražu!


text:
Un jūs, Ciānas dēli, – līksmojiet un priecājieties par Kungu, savu Dievu, jo viņš taisnīgi licis lietum nolīt pār jums, licis, lai pār jums nolīst lītavas, agrie un vēlīnie lieti kā iepriekš.


text:
Es jums gandarīšu tos gadus, kad jūs ēda siseņi, sienāži, vaguļi un cirmeņi – mans varenais karaspēks, ko biju jums uzsūtījis!


text:
Ēstin jūs ēdīsiet līdz sātam, slavēsiet Kunga, sava Dieva, vārdu, kas jums darījis brīnumu lietas, – mana tauta vairs netiks kaunā nemūžam!


text:
Tad jūs zināsiet, ka es esmu Israēlā! Es esmu Kungs, jūsu Dievs, cita nav! Mana tauta vairs netiks kaunā nemūžam!


text:
Pēc tam notiks tā – es izliešu savu Garu pār visu dzīvo, un jūsu dēli un meitas pravietos, jūsu vecajie redzēs sapņus, jūsu jaunekļi skatīs redzējumus,


text:
Tad paglābsies visi, kas piesauks Kunga vārdu, jo Ciānas kalnā un Jeruzālemē būs glābiņš, kā Kungs teicis, un paliks tie, kurus Kungs sauks!


text:
Es sapulcināšu visas tautas, novedīšu tās Jehošāfāta ielejā, tur es ar tām tiesāšos par savu tautu, par savu mantojumu Israēlu, jo viņi svešās tautās to aizdzinuši un manu zemi sadalījuši!


text:
Par manu tautu tie lozes metuši, par maukām tie atdevuši zēnus, meitenes par vīnu pārdevuši un nodzēruši!


text:
Tad nu – kas jūs man, Tīra un Sidona, un visi Filistijas novadi?! Vai jūs man taisāties atmaksāt? Ja jūs man atmaksāsiet, raiti un naski es likšu, lai atmaksa nāk pār jums,


text:
Redzi, es likšu tiem celties no tās vietas, kurp viņus pārdevāt! Es likšu, lai atmaksa nāk pār jums!


text:
Es pārdošu jūsu dēlus un meitas Jūdas dēliem, lai tie tos šebiešiem pārdod, tālai tautai, jo Kungs tā ir teicis!


text:
Taisieties un nāciet, visas tautas visapkārt, un sapulcējieties tur – ved, Kungs, savus stipriniekus!


text:
Vēzējiet sirpi – jau gatava raža, ejiet, miniet, vīnspaids jau pilns, krūkas jau pludo – viņu lielā ļaunuma dēļ!


text:
Kungs no Ciānas rēc un no Jeruzālemes ceļ savu balsi, trīc debesis un zeme! Kungs ir patvērums savai tautai un cietoksnis Israēla dēliem!


text:
Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs, jūsu Dievs, kas mīt svētajā Ciānas kalnā, un Jeruzāleme būs svēta, svešinieki tai nestaigās cauri nemūžam!


text:
Tā būs tajā dienā – kalni pilēs no salda vīna, pakalni pludos no piena, un visi Jūdas strauti ūdeņiem pierietēs! Avots plūdīs no Kunga nama un atdzirdīs Šitīmas ieleju!


text:
Ēģipte kļūs par izpostījumu un Edoms par izdeldētu tuksnesi – varasdarbu dēļ pret Jūdas dēliem par to, ka tie viņu zemē izlējuši nevainīgas asinis!


text:
Amosa vārdi. Viņš bija no Tekoas ganiem un pravietoja par Israēlu Jūdas ķēniņa Uzijas un Israēla ķēniņa Jārobāma, Joāša dēla, dienās, divus gadus pirms zemestrīces.


text:
Un viņš teica: “Kungs Ciānā rēc, Jeruzālemē ceļ savu balsi – ganiem ganības savītušas, un Karmela virsotne žūst!”


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Damaskai vai četri, es neatlaidīšu – jo ar dzelzs ecēšām viņi ecēja Gileādu!


text:
Es salauzīšu Damaskas vārtu aizšaujamos, apkaušu Bikat-Āvenā mītošos un to, kurš Bēt-Edenā pašlaik tver valdnieka zizli! Arāma tauta aizies trimdā uz Kīru!” saka Kungs.


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Gazai vai četri, es neatlaidīšu – tādēļ ka bariem vien tie dzina trimdā, nodeva ļaudis Edomam!


text:
Es apkaušu Ašdodas iemītniekus un to, kas Ašdodā pašlaik tver valdnieka zizli, un es vērsīšu savu roku pret Ekronu, ka ies bojā tie filistieši, kas vēl palikuši!” saka mans Kungs Dievs.


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Tīrai vai četri, es neatlaidīšu – par to, ka pulkiem vien trimdiniekus tie nodeva Edomam, brāļu derību vis neatcerējās!


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Edomam vai četri, es neatlaidīšu – tādēļ ka ar zobenu vajāja savu brāli, līdzjūtību vis neizrādīja, plosīja dusmās bez mitas, savu niknumu līdz galam turēja!


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Amona dēliem vai četri, es neatlaidīšu – par to, ka tie Gileādā uzplēsa grūtnieces, lai savas robežas izplestu!


text:
Es iedegšu uguni Rabas mūrī, kas aprīs tās nocietinājumus – kaukdama kā kara dienā, kā vētras brāzmās!


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Moābam vai četri, es neatlaidīšu – par to, ka viņš Edoma ķēniņa kaulus sadedzināja kaļķos!


text:
Es uzsūtīšu uguni Moābam, un tā aprīs Kerījotas nocietinājumus, un Moābs mirs kara troksnī – aurēšanā un raga skaņās!


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Jūdai vai četri, es neatlaidīšu – jo tie atmeta Kunga bauslību, viņa likumus neturēja, viņus pavedināja tie dievekļi, kuriem staigāja pakaļ jau viņu tēvi!


text:
Tā saka Kungs: “Trīs grēki Israēlam vai četri, es neatlaidīšu – jo taisno viņi par sudrabu pārdod un nabagu par sandaļu pāri!


text:
Nabagu tie zemē pīšļos iemin, apspiesto nostumj pie malas, dēls un tēvs iet pie vienas meitas – apgāna manu svēto vārdu!


text:
Drēbēs, ko apķīlājuši, tie gulstas pie katra altāra un par netaisni pelnītu naudu pērk vīnu un dzer sava Dieva namā!


text:
Kaut es viņu priekšā iznīcināju amoriešus, kas ciedru augumā bija, stipri kā ozoli bija, – es tos iznīcināju no augšas, kur augļi, un no apakšas, kur saknes!


text:
Un es ņēmu jūs no Ēģiptes zemes, vedu pa tuksnesi četrdesmit gadus, lai jūs iemantotu amoriešu zemi,


text:
un jūsu dēlus es iecēlu par praviešiem un jūsu jaunekļus par nazīriešiem! – vai tā nebija, Israēla dēli?! – saka Kungs.


text:
un loka šāvējs pretī nenostāvēs, un tas, kam veiklas kājas, neaizbēgs, un jātnieks savu dzīvību neglābs,


text:
Klausieties šos vārdus, ko Kungs runājis par jums, Israēla dēli, – par visām dzimtām, ko es ņēmu no Ēģiptes zemes:


text:
Vai putns uz zemes krīt cilpā, ja nav bijis lamatu? Vai cilpu no zemes parauj gaisā un neko nenoķer?


text:
Sludiniet Ašdodas mūriem un Ēģiptes zemes mūriem: “Pulcējieties Samarijas kalnos, skatiet – tur nekārtība un apspiešana!


text:
Taisnprātīgi darīt tie neprotas, saka Kungs, savos mūros kaudzēm vien vairo varasdarbus un apspiešanu!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: “Naidnieks aplenks zemi, atņems tev spēku un ielauzīsies tavos nocietinājumos!”


text:
Tā saka Kungs: “Kā gans izrauj lauvam no rīkles tik divus stilbus vai auss ļerpatu – tā paglābsies Israēla dēli, kas mīt Samarijā, – ar guļvietas gabalu un pārvalka malu!


text:
ka tajā dienā, kad es piemeklēšu Israēla grēkus, es piemeklēšu arī Bēteles altārus, tad altāra ragus nogriezīs un tie nokritīs zemē!


text:
Es sagraušu gan ziemas namu, gan vasaras namu, pagalam būs ziloņkaula nami, beigas būs daudzajiem namiem,” saka Kungs.


text:
Klausieties šos vārdus, Bāšānas govis, kas Samarijas kalnos, kas apspiežat nabagos, kas nomācat trūcīgos, kas saviem vīriem sakāt: tik nesiet mums dzert!


text:
Kungs Dievs pie sava svētuma zvērējis: “Redzi, jums nāks dienas, kad jūs paraus ar kāķiem, līdz pat pēdējai ar āķiem!


text:
Ejiet vien uz Bēteli un grēkojiet, Gilgālā daudziniet grēkus, ik rītu pienesiet savus upurus un ik pa trim dienām desmito tiesu!


text:
Upurējiet ieraugu par pateicību, nosakiet labprātīgos upurus un lielieties vien, jo tas jau jums tīk, Israēla dēli! – saka Kungs Dievs.


text:
Kaut arī es jums liku tukšā trīt zobus ik pilsētā, bez maizes visur, kur mītat, pie manis jūs neatgriezāties! – saka Kungs.


text:
Es jums aizturēju lietu, kad bija vēl trīs mēneši līdz ražai, es liku līt tik pār vienu pilsētu, bet pār otru neļāvu līt, uz vienas lauka malas nolija, bet otra, kur nelija, izkalta,


text:
un divu trīs pilsētu ļaudis devās uz vienu pilsētu ūdeni dzert, bet netika sāti, taču pie manis jūs neatgriezāties! – saka Kungs.


text:
Es situ jūs ar labības rūsu un dzelti, krietni to devu jūsu dārziem un vīnadārziem, bet jūsu vīģes kokus un olīvkokus aprija siseņi, taču pie manis jūs neatgriezāties! – saka Kungs.


text:
Es uzsūtīju jums mēri kā Ēģiptē, es slepkavoju ar zobenu jūsu jaunekļus, un jūsu zirgus aizveda gūstā, es liku, lai jums nāsīs sitas jūsu nometņu smārds, bet pie manis jūs neatgriezāties! – saka Kungs.


text:
Es jūs apgriezu otrādi, kā Dievs Sodomu un Gomoru, un jūs bijāt kā degulis, kas izrauts no liesmas, bet pie manis jūs neatgriezāties! – saka Kungs.


text:
Jo, redzi, viņš veido kalnus un rada vēju, un stāsta cilvēkam, kas tam prātā, viņš rītausmu pārvērš krēslā, viņš zemes virsotnes min – Kungs, Pulku Dievs, ir viņa vārds!


text:
Jo tā saka Kungs Dievs: “Pilsētā, no kuras izgāja tūkstotis, paliks simts, un, no kuras izgāja simts, tur paliks desmit – tā būs Israēla namam!”


text:
Nemeklējiet Bēteli un uz Gilgālu neejiet, un uz Bēršebu nedodieties, jo Gilgāla ietin aizies trimdā, un tā būs Bēteles vaina!


text:
Meklējiet Kungu, un jūs paliksiet dzīvi, ka Jāzepa nams neuzliesmo ugunī, kas aprīs Bēteli, ka nevienam nenodzēst!


text:
Viņš Sietiņu un Muļķi darinājis, viņš krēslu par rītu pārvērš un dienu par nakti aptumšo, viņš jūras ūdeņiem uzsauc un izlej tos pār zemes vaigu – Kungs ir viņa vārds!


text:
Tādēļ ka jūs apspiežat nabagus un no tiem ņemat labības nodevas – kaut tēstus namus jūs uzcēlāt, jūs tajos nedzīvosiet, kaut tīkamus vīnadārzus stādījāt, vīnu no tiem nedzersiet!


text:
Jo es zinu, ka pulka jums grēku un stipri ir jūsu pārkāpumi – jūs taisnīgo naidnieki, kukuļņēmēji, kas nabagus krāpjat!


text:
Meklējiet labu, ne ļaunu, ka jūs paliekat dzīvi, tad Kungs, Pulku Dievs, būs ar jums, kā jūs sakāt to esam.


text:
Nīstiet ļaunu un mīliet labu, lai pie vārtiem uztur tiesu – varbūt tad Kungs, Pulku Dievs, apžēlos Jāzepa atlikumu!


text:
Tādēļ tā saka Kungs, Pulku Dievs, mans Kungs: “Visos laukumos sēros, visās ielās teiks: vai! vai! Tad zemniekus sauks uz sērām un uz gaudošanu tos, kas pieprot vaimanāt!


text:
Kā tam, kas glābjas no lauvas un uzskrien lācim vai ieiet mājā, atspiež roku pret sienu, un iekož čūska!


text:
Kaut jūs man dedzināmos upurus pienesat, jūsu labības dāvanas es negribu, uz jūsu treknajiem miera upuriem es nelūkošos!


text:
Bet tagad ieceļat sev par ķēniņu Sikūtu un Kijūnu – savus dievekļus! – dievus, ko paši sev taisījuši!


text:
Vai! tiem, kas dus Ciānā, tiem, kas droši mīt Samarijas kalnā, – vispirmās tautas dižcilši un ar tiem arī Israēla nams!


text:
Dodieties uz Kalni un redziet, ejiet no turienes uz Hamāt-Rabu, nokāpiet filistiešu Gatā – vai tie labāki par šīm ķēniņvalstīm, vai to robežas lielākas par jūsējām?


text:
Kungs Dievs zvērējis pats, saka Kungs, Pulku Dievs: “Man riebj Jēkaba lepnums, un viņa nocietinājumus es nīstu, es nodošu naidniekiem pilsētu un visus, kas tur!”


text:
Un, kad tam pajautās rads, taisīdamies sadedzināt mirušos, nesdams kaulus ārā no mājas, teiks tam, kas vēl namā: vai ir pie tevis vēl kāds? Viņš atbildēs: nē! Un tas teiks: kuš! Kunga vārds nav pat pieminams!


text:
Vai zirgi pa klintīm skrien, vai pa jūru kuģo ar vēršiem? Bet jūs pārvēršat tiesu par rūgtumu un taisnības augļus par vērmelēm!


text:
“Redzi, es celšu pret jums, Israēla nams, vienu tautu, saka Kungs, tā jūs apspiedīs no Hamātas pārejas līdz klajumu strautam!”


text:
Tā man parādīja Kungs Dievs, redzi: viņš radīja siseņus, kad sāka dīgt atāls, un, redzi, tas bija atāls pēc ķēniņa pļaujas.


text:
Un, kad no zemes bija noēsta visa zāle, es teicu: “Kungs Dievs, jel piedod, kā lai izdzīvo Jēkabs, jo viņš ir mazs!”


text:
Tā man parādīja Kungs Dievs, redzi: Kungs Dievs sauca uz uguns tiesu, un tā aprija plašās dzīles un rija zemi.


text:
un Kungs man teica: “Ko tu redzi, Amoss?” Un es teicu: “Svina svērteni!” Un Kungs teica: “Redzi, es lieku svina svērteni pa vidu savai tautai, Israēlam, vairs nekad es nebūšu pie tiem!


text:
Tad Īzaka pakalni pārvērtīsies par izpostījumu un Israēla svētvietas kļūs par drupām, un es celšos ar zobenu pret Jārobāma namu!”


text:
Tad Bēteles priesteris Amacjāhu sūtīja pie Israēla ķēniņa Jārobāma un lika teikt: “Israēla namā pret tevi ir sazvērējies Amoss, zeme nepanes to, ko viņš saka,


text:
Tad Amoss atbildēja Amacjāhu: “Es neesmu pravietis, nedz pravieša dēls, bet gan zemnieks, kas kopj mežavīģes.


text:
Kungs mani paņēma, kad es kopu savas avis, un Kungs man teica: “Ej, pravieto manai tautai Israēlam!”


text:
Un tagad klausies Kunga vārdu tu, kas saki: “Nepravieto par Israēlu un nerunā daudz par Īzaka namu!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Tava sieva pilsētā maukos, tavi dēli un meitas no zobena kritīs, tavu zemi ar mērauklu dalīs, un tu pats mirsi uz nešķīstas zemes, un Israēls aizies trimdā no savas zemes!””


text:
Un viņš teica: “Ko tu redzi, Amoss?” Es teicu: “Grozu ar gataviem augļiem.” Tad Kungs man teica: “Gatava mana tauta Israēls, es vairs nebūšu pie tiem!


text:
Tempļa dziesmas todien kļūs par gaudām, saka Kungs Dievs, daudz līķu visās vietās, tos izmēzīs klusu!”


text:
kas sakāt: “Kad paies mēnesis, mēs pārdosim labību, un pēc sabata mēs tirgosim kviešus, mēru samazināsim, bet atsvariem pieliksim, tik krāpsimies ar greiziem svariem!


text:
Vai netrīcēs zeme tā dēļ un nesēros visi, kas tur mīt? Nu celsies kā Nīla viss – mutuļos, applūdīs kā Nīla Ēģiptē!


text:
“Un tajā dienā,” saka Kungs Dievs, “es likšu, lai saule pusdienā noriet, aptumšošu zemi dienā, kad gaišs!


text:
Es jūsu svētumu par sērām pārvērtīšu un visas jūsu dziesmas par vaimanām, es pats visiem uz gurniem maisu uzvilkšu un ik galvai pliku pauri noskūšu, es darīšu, ka tie sēros kā par vienīgo dēlu, beigas būs kā rūgta diena!


text:
Redzi, nāk dienas, saka Kungs Dievs, kad es zemei uzsūtīšu badu, ne badu pēc maizes, ne slāpes pēc ūdens, bet gan izdzirdēt Kunga vārdus!


text:
Tie klīdīs no jūras līdz jūrai, no ziemeļiem līdz austrumiem klaiņos, meklēdami Kunga vārdus, – bet neatradīs!


text:
Tie, kas zvērēja pie Samarijas Ašimas, kas teica: lai dzīvo tavs Dievs, Dān, lai dzīvo Bēršebas ceļš! – tie kritīs un necelsies!”


text:
Es redzēju Kungu stāvam pār altāri, un viņš teica: “Sasit velvi, ka notrīc sliekšņi, brucini uz galvas tiem visiem, un tos, kas paliks pāri, es ar zobenu apkaušu, ka neviens no tiem neizmuks, ka neviens no tiem neglābsies!


text:
Kaut tie līdz šeolam aizraktos, no turienes mana roka tos paņems! Kaut tie uzkāptu debesīs, tur es tos sadabūšu!


text:
Kaut tie paslēptos Karmela kalnā, tur sameklēšu un paņemšu viņus! Kaut no manām acīm tie jūras dibenā noslēptos, tur čūskai es vēlēšu sakost viņus!


text:
Kaut tie aizietu gūstā savu naidnieku priekšā, tur zobenam vēlēšu nokaut viņus, es likšu savu aci pār tiem uz ļaunu, ne labu!”


text:
Kungs, Pulku Kungs, pieskaras zemei, ka tā kūst, ka sēro visi tās iemītnieki, ka tā visa ceļas kā Nīla un pārplūst kā Nīla Ēģiptē,


text:
kas savas istabas debesīs ceļ, kas savam mājoklim uz zemes liek pamatu, kas jūras ūdeņiem uzsauc un tos izlej pār zemes vaigu – Kungs ir viņa vārds!


text:
“Vai ne kā Kūšas dēli jūs man esat, Israēla dēli?” saka Kungs. “Vai ne Israēlu es izvedu no Ēģiptes zemes un filistiešus no Kaftoras, un aramiešus no Kīras?


text:
Redzi, Kunga Dieva acis pār jūsu ķēniņvalsti – es iznīcināšu to no zemes virsas! Vien Jēkaba namu nīcināt es nenīcināšu! – saka Kungs.


text:
Jo, redzi, es pavēlēšu, un Israēla nams izbirs starp visām tautām – kā sieku šūpojot, ka nenokrīt zemē ne grauds!


text:
Todien es uzsliešu Dāvida būdu, kas sakritusi, sakopšu tās zarus; kas nogāzts, sasliešu, atkal uzcelšu kā senās dienās!


text:
Tādēļ, lai tie iemantotu Edoma atlikumu un visas tautas, pār kurām ir saukts mans vārds! – saka Kungs, kas visu to izdarīs.


text:
Redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad arājs ražas vācēju panāks un vīnspiedējs to, kas sēj sēklu, un kalni no saldvīna pilēs, pakalni pludos no tā!


text:
Es atvedīšu atpakaļ savas tautas Israēla gūstekņus, tie uzcels sagrautās pilsētas un dzīvos tur, un stādīs vīnadārzus un dzers vīnu, dēstīs dārzus un ēdīs to augļus!


text:
Es viņus iestādīšu pašu zemē, neviens tos vairs neizraus no savas zemes, ko es tiem esmu devis!” saka Kungs, tavs Dievs.


text:
Obadjas redzējums. Tā Kungs Dievs saka par Edomu! Mēs dzirdējām vēsti no Kunga, pie tautām sūtīts vēstnesis: “Celieties! Celsimies karam pret tiem!


text:
Sirds iedomība tevi pievīla – tu mīti drošos klinšu namos, tavs mājoklis augstumos, tu saki sev: kas mani nogrūdīs lejā!?


text:
Ja tu kā ērglis paceltos, ja zvaigznājā ligzdu vītu, pat no turienes es tevi nogrūdīšu!” saka Kungs.


text:
Ja zagļi tev uznāks, ja naktī laupītāji – tad gan tie tevi postīs! Vai tie var nozagt vairāk par to, kas ir? Ja vīnogu šķinēji nāks, vai tad neatliks ne ogas?


text:
Tie, ar kuriem tu derībā, trenc tevi no savām robežām, tie, kas bija mierā ar tevi, nu tevi pieviļ un pievārē. Kas tavu maizi ēdis, nu izliek tev tīklus – tu pat nepamani!


text:
Tajā dienā tu viņu pameti, tajā dienā naidnieki laupīja mantu, svešinieki nāca pa viņa vārtiem un meta kauliņus par Jeruzālemi – tu biji viens no tiem!


text:
Tādēļ tu vairs neuzlūkosi savu brāli nelaimes dienā! Tu nepriecāsies par Jūdas dēliem posta dienā un lielu muti vis netaisīsi ciešanu dienā!


text:
Tu neienāksi pa manas tautas vārtiem nelaimes dienā, tu neskatīsi viņu bēdas nelaimes dienā, tu nesagrābsi viņu mantu nelaimes dienā,


text:
Kā jūs dzērāt manā svētajā kalnā, tā visas tautas dzers bez mitas – tie dzers un rīs, un būs, it kā viņu nebūtu bijis!


text:
Jēkaba nams būs uguns, Jāzepa nams – liesma un Ēsava nams – salmi! Tie abi tos aizdegs un aprīs, ka no Ēsava nama nekas nepaliks pāri!” – jo Kungs tā runājis.


text:
Tie, kas Negebā, iemantos Ēsava kalnus, kas mīt ielejās, iemantos filistiešus, un viņi iegūs Efraima un Samarijas laukus, bet Benjāminam tiks Gileāda!


text:
Šie gūstekņi, Israēla dēli, kas kanaāniešiem, – mantos līdz Cārfatai! Bet Jeruzālemē sagūstītie, kas Sefāradā, iemantos Negeba pilsētas!


text:
Bet Jona cēlās un bēga no Kunga uz Taršīšu. Viņš gāja uz Jafu, atrada kuģi, kas devās uz Taršīšu, samaksāja ceļa naudu un kāpa kuģī, lai dotos uz Taršīšu – prom no Kunga.


text:
Jūrnieki izbijās un sauca ikviens uz savu Dievu, un viņi iemeta jūrā kuģa kravu, lai tas kļūtu vieglāks. Bet Jona bija nokāpis laivas dibenā un apgūlies, un cieši aizmidzis.


text:
Kuģinieku virsnieks piegāja pie viņa un teica: “Ko tu guli tik cieši?! Celies un sauc uz savu Dievu – varbūt Dievs mūs pamana un neejam bojā!”


text:
Un tie sacīja viens otram: “Nāciet un lozēsim, lai zinām, kura dēļ mums šis ļaunums ir noticis?” Un tie meta lozes, un loze krita Jonam.


text:
Tad tie sacīja viņam: “Jel pastāsti mums, kādēļ noticis šis ļaunums? Kāds ir tavs amats, un no kurienes tu nāc? Kur tava zeme, un no kādas tautas tu?”


text:
Tad šie ļaudis bijās milzu izbailēm un sacīja viņam: “Ko tādu tu esi nodarījis?!” – jo tie zināja, ka viņš bēg no Kunga, tādēļ ka viņš bija to pateicis.


text:
Viņš tiem sacīja: “Celiet mani un metiet jūrā, lai jūra aprimst, jo es zinu, ka manis dēļ uznākusi šī lielā vētra.”


text:
Tomēr šie ļaudis īrās, lai atgrieztos krastā, bet nejaudāja, jo jūra ap viņiem trakoja arvien vairāk un vairāk.


text:
Tad tie piesauca Kungu, sacīdami: “Ak, Kungs! Kaut mēs neietu bojā šā vīra dzīvības dēļ! Nepielīdzini mums nevainīgas asinis, jo tu, Kungs, dari, kā tev tīk!”


text:
sacīdams: “Savā postā piesaucu Kungu, un viņš man atsaucās, no pekles vēdera brēcu – tu izdzirdēji mani.


text:
Tu iesviedi mani dzelmē, jūras serdē! Straumes apjoza mani. Visas tavas šļākas un bangas pār mani gāzās!


text:
Nokāpu līdz kalnu pamatiem. Zeme slēdzās pār mani uz mūžiem – tu manu dzīvību cēli no bedres, Kungs, mans Dievs!


text:
Un Jona cēlās un gāja uz Ninivi, kā Kungs bija tam licis. Bet Ninive bija Dievam liela pilsēta – cauri tai jāiet trīs dienas.


text:
Jona nostaigāja pa pilsētu vienas dienas gājumu un sauca: “Vēl četrdesmit dienas, tad Ninive tiks sagāzta!”


text:
Ninives ļaudis noticēja Dievam, pasludināja gavēni un visi ieģērbās maisos – no lielākā līdz mazākajam.


text:
Kad Ninives ķēniņam pienāca vēsts, tas cēlās no troņa, novilka savu tērpu, ietērpās maisā, apsēdās pelnos


text:
un lika, lai Ninivē sludina: “Tāda ir ķēniņa un viņa vareno griba: lai ne cilvēks, ne lops, ne vērsis, ne avs neko nebauda, lai ne ganās, ne dzer ūdeni,


text:
lai sedzas ar maisu gan cilvēks, gan lops un gauži sauc uz Dievu. Ikviens lai atstājas no saviem ļaunajiem darbiem un varmācības, ko tas paradis darīt, –


text:
kas zina, ja nu Dievs vēl mitējas, varbūt viņš vēl apdomāsies un atstāsies no savas dusmu kvēles, ka neejam bojā!”


text:
Kad Dievs redzēja viņus tā darām, ka tie atgriezušies no saviem ļaunajiem ceļiem, tad Dievs atstājās no visa ļauna, ko bija teicies tiem darīt, un to nedarīja.


text:
un lūdzās Kungu: “Ak, Kungs! Vai es to nesacīju, būdams vēl savā zemē? Tādēļ es steidzos bēgt uz Taršīšu! Es zināju, ka tu esi žēlīgs un līdzcietīgs Dievs, gauss dusmās, bet dāsns žēlastībā, un ka tu atstājies no ļauna!


text:
Jona devās projām no pilsētas, apsēdās pilsētas austrumu pusē, darināja sev pajumi, apsēdās tās ēnā, lai redzētu, kas pilsētā notiks.


text:
Un Kungs Dievs sūtīja ricinus stādu, lai tas aug pār Jonu, ka ēna kristu viņam uz galvas un paglābtu viņu no grūtuma, un Jona priecājās par šo ricinus stādu ar lielu prieku.


text:
Kad uzlēca saule, Dievs sūtīja svelošu austrumvēju, un saule dūra Jonas galvu, un tas pagura un lūdzās savu dvēseli, lai tā mirtu, sacīdams: “Labāk man mirt nekā dzīvot!”


text:
Un Dievs teica Jonam: “Vai tev piedien dusmot ricinus stāda dēļ?” Un Jona teica: “Piedien man dusmot, ka mirstu!”


text:
Un Kungs teica: “Tev žēl ricinus stāda, kura dēļ tu neesi pūlējies un ko neesi audzējis, kas izdīga vienā naktī un nākamajā naktī iznīka, –


text:
un man lai nebūtu žēl lielās pilsētas Ninives, kur ir vairāk cilvēku nekā divpadsmit reiz desmit tūkstoši, kas nezina atšķirt savu labo roku no kreisās, un daudz lopu?!”


text:
Kunga vārds, kas bija moraštietim Miham Jūdas ķēniņu Jotāma, Āhāza un Jehizkijāhu laikā – viņa redzējums par Samariju un Jeruzālemi.


text:
Dzirdiet, visas tautas! Klau, zeme un viss, kas to pilda! Kungs Dievs pret jums liecinās, Kungs – no sava svētā tempļa.


text:
Tas viss – Jēkaba pārkāpuma dēļ, tādēļ ka grēkojis Israēla nams! Kas ir Jēkaba pārkāpums – vai ne Samarija? Kas ir Jūdas elku vietas – vai ne Jeruzāleme?


text:
“Es darīšu Samariju par drupu kaudzi klajumā, par vietu, kur stāda vīnadārzu. Tās akmeņus sabēršu ielejā, tās pamatus atsegšu!


text:
Visus tās elkus sadauzīs, tās nešķīsto algu sadedzinās ugunī, visus tās dievekļus es izputināšu – par maukas algu tie taisīti, par maukas algu tie atkal paliks!”


text:
Ej savu ceļu, Šāfīras iemītniece, kailuma apkaunota. Caanānas iemītniece neiznāk laukā; Bēt-Ēcela ir sērās, tā vieta tev atņemta!


text:
Jūdz rumaku ratos, Lāhīšas iemītniece! – No viņas sākās Ciānas meitas grēks, tur Israēls tika pieķerts pārkāpumos.


text:
Apcērp, noskuj galvu savu smalko dēlu dēļ, noskuj sev pauri kā maitu lijai, jo viņus aizvedīs trimdā.


text:
Vai! tiem, kas iecerējuši nekrietnību, kas savās guļvietās izprāto ļaunu, ar rīta gaismu viņi to paveic, jo viņi to spēj!


text:
Viņi iekāro laukus un sagrābj tos, tāpat namus un atņem tos! Viņi padzen cilvēku no sava nama, vīru no sava mantojuma.


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Redzi, ļaunu es esmu iecerējis pret šo dzimtu, no tā jūs nepasargāsiet savus skaustus, augstprātībā vairs nestaigāsiet, jo šis ir ļauns laiks!”


text:
Todien jūs izzobos ar parunu, jums uzdziedās raudu dziesmu: “Mēs postīt izpostīti, manas tautas īpašums izdāļāts! – Ak, kādēļ viņš man to atņem, atkritējiem viņš izdāļā mūsu tīrumus?!”


text:
Jēkaba nams, tā tiek runāts: “Vai tik vājš ir Kunga Gars, ka šie būtu viņa darbi?” Vai mani vārdi nedara labu tiem, kas iet taisnus ceļus?


text:
Nupat vēl bija mani ļaudis – nu kļuvuši par naidniekiem! Pretimnācējam laupāt apmetni un svārkus, mierīgiem ceļiniekiem klājas, kā nākot no kara!


text:
Manas tautas sievas jūs patriecat no viņu jaukajiem namiem! Viņu bērniem jūs atņemat uz mūžiem manu svētību!


text:
Ja nāktu vīrs, viltus garā runādams melus: “Es tev sludināšu par vīnu un stipru dziru…” – tas būtu īstais sludinātājs šai tautai!


text:
Es lasīt uzlasīšu jūs visus, Jēkab, pulcēt sapulcēšu Israēla atlikumu, savākšu vienkop kā avis aplokā – kā ganāmpulks ganībās drūzmēsies ļaudis.


text:
Ceļa lauzējs kāpj augšā viņiem pa priekšu, tie izlaužas cauri vārtiem un iziet pa tiem, viņu ķēniņš dodas pa priekšu, un Kungs viņus vada!


text:
Es teicu: “Jel klausieties, Jēkaba vadoņi un Israēla nama valdnieki, – vai jums nebija jāzina, kas ir taisna tiesa?


text:
kas rij manas tautas miesu, plēš tiem ādu un drupina viņu kaulus, plāj uz pannas un gaļu met katlā, –


text:
tie sauks uz Kungu, bet viņš tiem neatbildēs, viņš novērsīs savu vaigu no tiem, jo tie ļaunu vien darījuši!”


text:
Tā saka Kungs par praviešiem, kas maldina manu tautu: “Kad mute tiem pilna, tie sludina mieru, kas nedod kārumus, pret to sludina karu.


text:
Tādēļ nakts pār jums bez redzējumiem un tumsa pār jums bez pareģojumiem, saule pār praviešiem norietēs, un satumsīs pār viņiem diena.


text:
Tad redzētāji būs apkaunoti un pareģi apjukuši, tie mulsumā apslēps bārdas, jo nav viņiem atbildes no Dieva.”


text:
Bet es – pilns spēka un Kunga Gara un tiesas un drosmes atgādināt Jēkabam viņa noziegumu un Israēlam viņa grēku!


text:
Jel ieklausieties, Jēkaba nama vadoņi un Israēla nama valdnieki, kas nicināt tiesu un sagrozāt visu, kas taisns,


text:
Tās vadoņi par kukuli iztiesā, tās priesteri par maksu māca, tās pravieši par sudrabu pareģo, turklāt vēl atsaucas uz Kungu: “Vai tad Kungs nav mūsu vidū? – Ļaunums nenāks pār mums!”


text:
Tādēļ jūsu dēļ Ciānu uzars kā lauku, Jeruzāleme kļūs par drupu kaudzi un Nama kalns par mežainu augstieni!


text:
Dienu galā notiks tā – Kunga nama kalns kļūs kalniem par galvu, paaugstināts pār pakalniem, un tautas plūdīs pie tā.


text:
Citas tautas sanāks pulkiem un runās: “Nāciet, kāpsim Kunga kalnā, Jēkaba Dieva nams! Viņš mums mācīs savus ceļus, lai staigājam viņa takas!” – jo no Ciānas nāk bauslība un Kunga vārds – no Jeruzālemes!


text:
Viņš spriedīs tiesu starp daudzām tautām, izšķirs strīdus starp varenām tālām tautām. Tie pārkals savus zobenus lemešos un savus šķēpus dārznieka nažos. Tauta pret tautu necels zobenu un vairs nemācīsies karot!


text:
Ikviens sēdēs zem sava vīnakoka, zem sava vīģes koka – nekas tos nebiedēs, jo Pulku Kungs to ir solījis!


text:
Lai visas tautas turas pie savu dievu vārdiem – mēs turēsimies pie Kunga, sava Dieva, vārda mūžīgi mūžos!


text:
“Tajā dienā,” saka Kungs, “es savākšu vienkop visus paklupušos un visus aizdzītos! Es sapulcēšu tos, kam esmu darījis ļaunu.


text:
Paklupušie kļūs mans atlikums un aizvestie – par varenu tautu! Kungs valdīs pār viņiem no Ciānas kalna – no šī laika mūžīgi!”


text:
Bet tu esi sargtornis ganāmpulkam, Ciānas meitas cietoksnis – pie tevis nāks un atgriezīsies iepriekšējā varenība, Jeruzālemes meitas valdīšana!


text:
Kādēļ tu brēktin brēc – vai tev nav ķēniņa, vai zudis tavs padomdevējs, ka tevi sagrābušas sāpes kā dzemdētāju?


text:
Lokies un grūd, Ciānas meita, kā dzemdētāja, jo tagad tev jāpamet pilsēta, jāpaliek klajā laukā un jāiet uz Bābeli – tur tevi izglābs, tur Kungs tevi izpirks no naidnieku rokas.


text:
Nu pret tevi sapulcēts milzums tautu, kas runā: “Viņa tiks apgānīta! Tad gan mēs uz Ciānu blenzīsim!”


text:
Celies un mīdi, Ciānas meita! Tavus ragus es darināšu no dzelzs, tavus nagus es darināšu no vara – tu samalsi putekļos milzumu tautu! Tu veltīsi Kungam viņu netaisno guvumu, viņu bagātības – visas zemes Kungam.


text:
Tu, Betlēme Efrātā, sīkākā no Jūdas saimēm, no tevis man nāks tas, kam jākļūst par valdnieku Israēlā! Viņš cēlies – no laika iesākuma, no mūžības dienām.


text:
Viņš tos pametīs uz laiku, līdz dzemdētāja būs dzemdējusi, tad viņa atlikušie brāļi atgriezīsies pie Israēla dēliem,


text:
viņš nostāsies un ganīs Kunga spēkā, Kunga, sava Dieva, vārda varenībā – tad tie dzīvos, un viņš kļūs varens līdz zemes malām!


text:
Un tad būs miers. Kad Asīrija nāks mūsu zemē un izbradās mūsu pilis, mēs celsim pret to septiņus ganus, astoņus ļaužu dižvīrus.


text:
Viņi noganīs Asīrijas zemi ar zobenu, Nimroda zemi – ar zobena asmeni. Viņš glābs mūs no Asīrijas, kad tas nāks mūsu zemē un izbradās mūsu robežas.


text:
Jēkaba atlikums starp daudzajām tautām būs kā Kunga rasa, kā lietusgāze zālei – kas negaida uz cilvēku un necer uz cilvēku bērniem.


text:
Jēkaba atlikums paliks starp tautām, starp daudzajām tautām, kā lauva starp meža zvēriem, kā lauvu jaunulis avju pulkā – kad viņš iziet cauri, tad saplēš un samin, un glābēja nav!


text:
Es iznīdēšu tavus elku tēlus, tavus elku stabus, ko tu sacēlusi! Tu vairs nezemosies savam roku darbam!


text:
Jel klausieties, ko runā Kungs! – Celies, izsaki savu prasību kalniem, un lai pakalni uzklausa tevi!


text:
Klausieties, kalni, Kunga prasību un jūs, nesatricināmie zemes balsti! Kunga prasība ir pret viņa tautu, pret Israēlu viņš ceļ apsūdzību!


text:
Es izvedu tevi no Ēģiptes zemes, no vergu nama izpirku tevi un sūtīju tev pa priekšu Mozu, Āronu un Mirjāmu!


text:
Jel atceries, mana tauta, ko ieteica Bālāks, Moāba ķēniņš, un ko viņam atbildēja Bileāms, Beora dēls. No Šitīmas līdz pat Gilgālai tev jāsaredz Kunga taisnīgie darbi!”


text:
Ar ko lai nāku Kunga priekšā? Kā man zemoties augstajam Dievam? Vai man nākt ar sadedzināmajiem upuriem, ar gadu veciem teļiem?


text:
Vai Kungam patiksies tūkstoši aunu un desmitiem tūkstošu eļļas straumju? Vai man pirmdzimtais jāatdod par savu pārkāpumu, manas miesas auglis par manas dvēseles grēku?


text:
Viņš tev ir teicis, cilvēk, kas ir labs, ko Kungs no tevis prasa – spriest taisnu tiesu, mīlēt žēlastību, pazemībā staigāt ar Dievu.


text:
Kunga balss uzsauc pilsētai, – un ir gudri tavu vārdu bīties! – “Klausiet rīksti un to, kas tai pavēlējis!


text:
Turienes bagātnieki ir pilni varmācības, turienes iemītnieki runā melus, no viņu mēlēm nāk krāpšana vien!


text:
Tu ēdīsi, bet negūsi sāta, tavs vidus būs tukšs! Tu nesīsi, bet nesaglabāsi, un, ko paglābsi, to es atdošu zobenam!


text:
Tu sēsi, bet nepļausi, tu spiedīsi olīvas, bet neiesvaidīsies ar eļļu, spiedīsi vīnogu sulu, bet vīnu nebaudīsi.


text:
Tiek ievēroti Omrī likumi un visi Ahāba nama darbi – jūs sekojat viņu padomam! Tādēļ es tevi atdodu izdeldēšanai, tavus iemītniekus – izsmieklam, un tu nesīsi manas tautas kaunu!”


text:
Vai! man – es esmu kā tie, kas meklē vasaras augļus, kas lasa vīnogas ražas laikā – ne vīnogu ķekara, ko paēsties, ne agrīnās vīģes, ko mana sirds kāro!


text:
Uzticīgie izzūd no zemes, taisno nav starp ļaudīm! Ikviens glūn no slēpņa, lai izlietu asinis, brālis brāli medī ar tīklu!


text:
Abas rokas ir naskas uz ļaunu – augstmanis prasa sev, soģis ņem kukuli, un dižvīrs saka, ko iekārojis, – visi tie sader kopā!


text:
Labākie no tiem ir kā dzelkšņi, taisnīgākie kā ērkšķu žogs! Nāk tavu sargu diena, tavas piemeklēšanas diena – nu tie dabūs trūkties!


text:
Neuzticies tuvākajam, nepaļaujies uz draugu! Pat no tās, kas guļ tev pie krūtīm, sargies, ka neizpļāpājies!


text:
Nepriecājies par mani, naidniece, kaut esmu pakritis – tomēr celšos! Kaut dzīvoju tumsā, Kungs ir mana gaisma!


text:
Es pacietīšu Kunga dusmas, jo esmu grēkojis pret viņu, – līdz viņš iztiesās manu prāvu, dos man taisnu spriedumu! Viņš mani izvedīs gaismā, un es skatīšu viņa taisnību.


text:
To redzēs mana naidniece, kauns pārņems to, kas man sacīja: “Kur tad ir Kungs, tavs Dievs?” Manas acis skatīs, ka to samin kā dubļus ielās!


text:
Šajā dienā pie tevis nāks no Asīrijas un Ēģiptes pilsētām, no Ēģiptes līdz pat upei, no jūras līdz jūrai, no kalniem līdz kalniem.


text:
Gani savu tautu ar zizli, sava īpašuma avis, kas vienas mīt mežā, starp auglīgām ganībām. Lai tās ganās Bāšānā un Gileādā kā sendienās!


text:
Svešas tautas to redzēs un paliks kaunā, viņu spēks tām nelīdzēs! Tie liks roku uz mutes, un viņu ausis būs kurlas.


text:
Tie laizīs pīšļus kā čūskas, kā zemes rāpuļi, tie grīļosies laukā no saviem cietokšņiem, tos pārņems bailes no Kunga, mūsu Dieva, – tie tevis bīsies!


text:
Kas ir Dievs kā tu, kas noņem vainu un piedod pārkāpumu sava īpašuma atlikušajiem! Viņš nepaturēs dusmas uz mūžiem, jo viņam tīk žēlastība!


text:
Viņš atkal iežēlosies par mums, viņš samīdīs mūsu noziegumus un iemetīs jūras dzelmē visus mūsu grēkus.


text:
Kungs ir kaismīgs un atriebīgs Dievs, Kungs atriebj, viņam dusmu gana, saviem pretiniekiem Kungs atriebj, viņš saviem naidniekiem piemin!


text:
Kungam gana dusmu un varens spēks, kas vainīgs, tam Kungs vainu nepiedos, viņš nāk vētrā un negaisā, un mākoņi sedz viņa kājas.


text:
Viņš norāj jūru un nosusē to, un visas upes viņš izkaltē – nīkuļo Bāšāna un Karmels, un Lebanona atvase nīkst.


text:
Kalni no viņa dreb, pauguri kūst no viņa, viņa dēļ cilājas zeme – visa zemes virsa un tie, kas tur mīt!


text:
Viņa nodomu priekšā – kurš pastāvēs? Kurš viņa dusmu kvēli pacietīs? Viņa niknums kā uguns līst, pat klintis viņš sašķēlis!


text:
Tā saka Kungs: “Kaut jūs brangi un pulka – tiksiet izkauti, kad viņš ies pāri! Es tevi apspiedu, vairāk es neapspiedīšu!


text:
Kungs par tevi ir pavēlējis – tavs vārds tagad zudīs, tava dieva namā es apcirtīšu mānekļus un dievekļus – kapu tev izrakšu, jo tu biji par vieglu!”


text:
Redzi, pāri kalniem jau vēstnesis nāk un vēstī mieru – svini savus svētkus, Jūda, ar dāsniem solījumu upuriem, tad nelietis vairs nekad neies tev cauri – tas iznīdēts pavisam!


text:
Jo Kungs atgriezīsies pie Jēkaba lepnuma, pie Israēla lepnuma – kaut laupītāji laupījuši, pazares aplauzuši!


text:
Viņa stipro vairogs ir sarkans, purpurā tērpti viņa spēkavīri, uguņo ratu bruņas kā dienā, kad taisītas, un šķēpi zib vien!


text:
Ninive bija kā ūdens klajumi kopš savas pirmās dienas, nu iztek tukša! Stāviet, stāviet! – Taču neviens nenāk atpakaļ!


text:
Ietukšīts, pustukšīts, iztukšīts, sirds ļimst un ceļi ļogās, visiem pakaļas trīc, un katram bāls vaigs!


text:
Kur tagad lauvu miga, kur tagad lauvēni klaiņā – tur lauva ar lauvēniem staigāja un lauvēnus neviens neaiztika?!


text:
Lauva plosīja, mazuļiem bija gana, priekš lauvenēm pieplēsts pulka, pilna miga plosītas gaļas un midzenis – laupījuma!


text:
“Redzi, es esmu pret tevi,” saka Pulku Kungs, “es dedzināšu ratus, ka kūpēs vien, zobens aprīs tavus lauvas, uz zemes es iznīdēšu tavu medījumu, vairs nedzirdēs tavu vēstnešu balsis!”


text:
Jātnieks jau aulekšo – plaiksnī zobens un dzirkstī šķēps, pulka nokauto un kaudzēm līķu! Miroņu bez gala, un jāklūp pār līķiem!


text:
Tas tavas milzu maucības dēļ, tu, smalkā burvekļu kundze, tautas tu pārdevi maukodama un dzimtas ar burvestību.


text:
“Bet, redzi, es iešu pret tevi,” saka Pulku Kungs, “atsegšu tavu svārku pār galvu, likšu, lai tautas redz tavu plikumu un visas valstis tavu kaunu!


text:
Visi, kas uz tevi lūkosies, bēgs no tevis un teiks: Ninive izpostīta – kas sēros par to?! Kur lai es meklēju tev mierinātājus?”


text:
Vai tu esi labāka par No-Āmonu, kas starp upēm mīt, kam ūdeņi visapkārt, kuras cietoksnis jūra un jūra – tās mūri?!


text:
Kūšieši bija tās stiprums, un ēģiptiešu tur bija bez skaita, pūtieši un vēl lūbieši tai palīgos bija!


text:
Arī tā trimdā un aizvesta gūstā, un viņas mazuļi sašķaidīti katrā ielgalā, par viņas godātajiem tie meta lozes, visi tās varenie iekalti važās!


text:
Redzi, tavi ļaudis, tavas sievas tagad pieder taviem naidniekiem; vērtin atvērsies tavas zemes vārti, tavu vārtu aizšaujamos aprīs uguns!


text:
Smel ūdeni aplenkumam, stiprini savus nocietinājumus, ņemies pa dubļiem, mīci mālus, taisi stingrus ķieģeļus!


text:
Tur tevi aprīs uguns, tevi nocirtīs zobens, kā siseņi tie tevi rīs – kaut tu kā siseņi vairotos, kaut vairotos tu kā sienāži!


text:
Tavi varenie ir kā sienāži un tavi stiprie kā mušas, kas aukstās dienās tup uz mūra – kā uzspīd saule, tā aizlaižas, neviens nezina, kur tie paliek.


text:
Guļ tavi gani, Asīrijas ķēniņ, snauž tavi dižciltīgie! Tava tauta padzīta kalnos, nav, kas to pulcē!


text:
Nedziedējams tavs posts, visa tu vienās brūcēs, visi, kas padzird par tevi, tik plaukšķina – jo pār ko gan nav nācis tavs ļaunums kopš laiku laikiem?


text:
Kādēļ tu liec man skatīt nekrietnību un nolūkoties mokās? Posts un varasdarbi ir manā priekšā, un rodas tik strīdi un ķildas!


text:
Tādēļ bauslībai spēka nav un taisnu tiesu nemūžam neatrast, jo ļaundaris pārmāc taisno – taisnība sagrozīta!


text:
“Skatieties uz citām tautām un lūkojiet, nenobrīnīties vien – jūsu dienās paveiks ko tādu, ka stāstītam jūs pat neticētu!


text:
Jo, redzi, es likšu kaldiešiem celties, tā ir rūgta un nikna tauta, kas dodas zemes plašumos iemantot mājvietas, kas tiem nepieder!


text:
Par leopardiem straujāki viņu zirgi, naskāki nekā vilki naktī, to jātnieki auļo, to jātnieki no tālienes joņo, knaši kā lijas tie laižas plosīt!


text:
Par ķēniņiem viņi ņirgājas un apsmej vadoņus, par mūriem tie tikai pasmejas, saber no zemēm valni – un iekšā!


text:
Kungs, vai jau no senatnes tu neesi mans svētais Dievs?! Mēs nemirsim! Kungs, tiesāt tu sūtījis viņus, tu klints! Par pārmācību tu nolicis tos!


text:
Tavas acis ir šķīstas un neredz ļauna, tās nevar raudzīties nelaimē – kādēļ tu lūkojies uz krāpniekiem, kādēļ tu klusē, kad ļaundaris aprij kādu, kas taisnāks par viņu?!


text:
Tagad viņš upurē savam tīklam un kvēpina savam murdam, jo tie dara treknu viņa daļu un viņa maltīti dāsnu!


text:
Es nostāšos sargtornī, uzkāpšu tornī un raudzīšos, lai redzētu, ko viņš man teiks, vai atbildēs manai žēlabai.


text:
Redzi, gan sapūties, kurš sirdī nav taisns, bet taisnais no ticības dzīvos!” Bēdas visiem ļauna darītājiem


text:
Tas gan tiesa – vīns piekrāpj stipru vīru, ka nav tam miera, tas rosās, tam dvēsele kā kaps, kā nāve: nekad tam nav gana, tas pievāc sev visas tautas un pulcina sev visus ļaudis!


text:
Vai tās neteiks par viņu līdzību, vai neskandēs joku dziesmu, vai nesacīs: vai! tam, kas sev grābj to, kas tam nepieder, – cik ilgi viņš sevi apkraus parādiem?!


text:
Vai pēkšņi nenāks pret tevi tie, kas aizdevuši? Vai tie nemodīsies un neliks tev drebēt? Tu kļūsi viņiem par laupījumu!


text:
Jo tu esi aplaupījis daudzas tautas, nu tevi aplaupīs tās, kas vēl atlikušas, – cilvēku asiņu un varasdarbu dēļ pār visu zemi, ko tu darīji pret pilsētām un tiem, kas tur mīt!


text:
Vai! tam, kurš gūst netaisnu peļņu savam namam, lai sev celtu augstumos ligzdu, kur drošība un kur ļaunums nesniedzas!


text:
Vai! tam, kas savu tuvāko apdzirda, pielej klāt vēl naidu un ļaunumu, piedzirda, lai redzētu, ka tas kails.


text:
Goda vietā tu būsi sāts kauna, tu piedzersies, tā ka redzēs – tu neapgraizīts! Kad Kunga labās rokas kauss nonāks pie tevis, tad tava godība pārtaps negodā!


text:
Jo tavi Lebanonā darītie varasdarbi pārņems tevi, jo tu izlēji cilvēka asinis un darīji varasdarbus pār visu zemi pret pilsētām un tiem, kas tur mīt, – tādēļ tevi baidīs posts un meža zvēri!


text:
Ko dod elks, kuru amatnieks grebis, ko dod izliets tēls, kas māca melus, – tik amatnieks savam roku darbam tic, kas taisījis mēmus elkus!


text:
Vai! tam, kas kokam saka: celies! – kas mēmam akmenim teic: mosties! – Ko tāds var pamācīt?! Redzi, tas gan pārklāts ar zeltu un sudrabu, taču dvašas tam iekšā nav!


text:
Kungs, es dzirdēju tavu vēsti, Kungs, es bīstos no taviem darbiem! Gadiem ritot, atjauno tos, gadiem ritot, stāsti par tiem, dusmās atceries žēlsirdību!


text:
Kad viņš stājās, zeme drebēja, kad paraudzījās, tautas izbijās, sabruka mūžīgie kalni, iegrima pauguri, kopš aizlaikiem stāvējuši, viņam – mūžības ceļi!


text:
Kungs, vai pret upēm tu nikns, vai pret upēm tu tagad bargs, vai pret jūru tu skaisties, ka triecies savos zirgos, savos uzvaras ratos?!


text:
Tu dodies glābt savu tautu, glābt savu svaidīto, tu satriec ļaundaru namu jumtus un atsedz pamatus, uz kuriem tie celti.


text:
Ar savām bultām tu caururb galvas karavīriem, kuri kā viesulis nāca mani padzīt, kuri jau gavilēja, ka nabagu slepus aprīs!


text:
Kad es to dzirdēju, manu augumu sakampa trīsas, no dārdiem man drebēja lūpas, ļodzījās mani kauli, es viss trīcēju, taču gaidīšu kluss ļauno dienu, lai tā nāk pār tautām, kas mums uzbruka.


text:
Ja vīģes koks neziedēs un vīnakokam neienāksies ogas, ja olīvas nedos ražu un lauki neko ēdamu neienesīs, ja ganāmpulkā panīks avis un staļļos nebūs vēršu –


text:
Kungs Dievs ir mans stiprums, viņš dara man kājas vieglas kā kalnu stirnai, uz augstienēm mani vada. Korvedim. Uz stīgām.


text:
Kunga vārdi, kas bija Cefanjam, Kūša dēlam, Gedaljāhu dēlam, Amarjas dēlam, Hizkijas dēlam, Jūdas ķēniņa Jošijāhu, Āmona dēla, dienās.


text:
“Es iznīcināšu cilvēkus un lopus, es iznīcināšu debesu putnus un jūras zivis un likšu klupt ļaundariem – es iznīdēšu cilvēku no zemes virsas!” saka Kungs.


text:
“Es izstiepšu savu roku pār Jūdu un pār Jeruzālemes iemītniekiem, es iznīdēšu tur to, kas no baāliem atlicis, gan zintnieku vārdus, gan priesterus!


text:
Arī tos, kas uz jumtiem zemojas debesu pulkiem, un tos, kas zemojas, zvērēdami Kungam un pie Malkoma!


text:
Klusējiet, neko nesakiet Kungam Dievam, jo tuvu ir Kunga diena, jo Kungs jau sataisījis upuri, jau svētījis aicinātos!


text:
“Tā būs Kunga upura dienā – es piemeklēšu augstmaņus un ķēniņa dēlus, un visus, kas tērpjas svešzemju drānās!


text:
Tā būs todien, saka Kungs, atskanēs brēciens no Zivju vārtiem, kaukšana no pilsētas otras puses un skaļi krakšķi no pauguriem!


text:
Tā būs todien – es pārmeklēšu Jeruzālemi ar lāpām, tad piemeklēšu visus tos, kas kā vīna nogulas sabiezējuši, kas saka sev sirdī: Kungs mums nedarīs ne laba, ne ļauna!


text:
Tad viņu turību izlaupīs, namus tiem nopostīs, tie nedzīvos tur; kaut vīnadārzus tie stādīja, vīnu tie nedzers!”


text:
Tuvu ir lielā Kunga diena, jau tuvu, jau ātri steidz, Kunga dienai ir rūgta balss – tad pat varonis brēks!


text:
Tā diena ir niknuma diena, nelaimes un spaidu diena, postīšanas un posta diena, tumsas un krēslas diena, mākoņu un miglas diena!


text:
Es sērdzināšu ļaudis, un tie staigās kā akli, jo pret Kungu grēkojuši, – viņu asinis izlies, tās būs kā pīšļi un viņu iekšas kā mēsli!


text:
Pat viņu sudrabs un zelts nevarēs viņus glābt Kunga niknuma dienā – viņa atriebes uguns aprīs visu zemi, jo viņš jau steidz darīt, piebeigt visus, kas mīt uz zemes!


text:
Pirms jauns likums pieņemts – kā pelavas aizritējusi diena! – pirms nav pār jums nākusi Kunga dusmu kvēle, pirms nav pār jums nākusi Kunga dusmu diena! –


text:
meklējiet Kungu, visi zemes zemie, kas viņa tiesas turat, meklējiet taisnību, meklējiet pazemību – varbūt tad tiksiet paslēpti Kunga dusmu dienā!


text:
Jo Gaza paliks par postažu un Aškelona par izpostījumu, ap dienvidu visus padzīs no Ašdodas un Ekronu nolīdzinās ar zemi!


text:
Vai! piekrastes iemītniekiem, krētiešu ļaudīm, nu Kunga vārds nāk pār jums, tu, Kanaāna, un filistiešu zeme! Es tevi izdeldēšu, ka neviens tur vairs nemitīs!


text:
Jūras piekraste piederēs Jūdas nama atlikušajiem, tie varēs tur ganīt, vakarā tie noguls Aškelonas namos, kad viņus būs piemeklējis Kungs, viņu Dievs, un atvedis atpakaļ viņu gūstekņus!


text:
“Es dzirdēju Moāba paļas un Amona dēlu nievas, kā tie paļāja manu tautu, varen lielījās savās robežās!


text:
Tādēļ – kā es dzīvs!” – saka Pulku Kungs, Israēla Dievs, “Moābs kā Sodoma kļūs un Amona dēli kā Gomora – tik vanagzirņu lauki un sālsbedres, mūžīgs izpostījums – kas no manas tautas būs palikuši, tie laupīs viņus, kas manā tautā būs atlikuši, tie dabūs viņus!”


text:
Kungs būs briesmīgs pret tiem, viņš pazudinās visus zemes dievekļus, un visās vietās viņam zemosies visas cittautu salas!


text:
Viņš izstieps savu roku pret ziemeļiem un izdeldēs Asīriju, padarīs Ninivi par izpostījumu un izkaltušu zemi!


text:
Tad tur gulšņās ganāmpulki, visādi zvēri, maitasputni un dzeloņcūkas tās velvēs nakšņos, ūpji kliegs logu ailās, kraukļi tupēs uz sliekšņiem, jo ciedri būs noplēsti nost!


text:
Šī ir līksmā pilsēta, kas bez bēdām dzīvoja, kas savā prātā domāja: tik es un nevienas citas! – Kā tad! – par postažu kļuvusi, par lopu ganīklām, ikviens, kam gadās iet cauri, tik pasvilpj un pamet ar roku!


text:
Kungs pret viņu ir taisns, nedara nekā slikta, ik rītu savu taisnību dod kā gaismu, viņam tās papilnam, bet negantnieks neprotas kauna!


text:
“Citas tautas es iznīdēju, viņu torņus es izdeldēju, viņu ielas tuksnesī pārvērtu, ka neviens tur pat neiet, viņu pilsētas tā izdeldēju, ka ne cilvēka, ka neviens tur nemīt!


text:
Es teicu: varbūt reiz bīsies manis, pieņems pārmācību – tad to mājvieta netiktu iznīdēta, nekas nezustu, ko tagad esmu piemeklējis, – bet, jo brašāki tie tapa, jo nešķīstāki tiem darbi!


text:
Tādēļ pagaidiet tikai, saka Kungs, dienu, kad es celšos liecināt, – tāda ir mana tiesa, es sapulcēšu tautas, sasaukšu ķēniņvalstis, izliešu pār tiem niknumu savā dusmu kvēlē, un manas dedzības uguns aprīs visu zemi!


text:
Tad gan es visu apgriezīšu otrādi, ka tautām būs šķīsta mēle, – tad visi piesauks Kunga vārdu un kalpos viņam plecu pie pleca!


text:
Tajā dienā tu vairs nekaunēsies par saviem darbiem, ko esi noziedzies pret mani, jo tad es izraušu no tava vidus tavus lepnos līksmotājus, tad tu vairs nelielīsies manā svētajā kalnā!


text:
Israēla atlikums vairs nedarīs negantību, vairs nerunās melus, tiem mutē vairs nebūs viltīgas mēles, tie ganīsies un gulšņās, neviens tos vairs nebaidīs!”


text:
Kungs savu tiesu ir pārtraucis, novērsis tavus naidniekus, Israēla ķēniņš, pats Kungs ir pie tevis, nebaidies vairs ļauna!


text:
Kungs, tavs Dievs, ir pie tevis – varonis, glābējs! – Viņš līksmos par tevi ar prieku, cietīs klusu savā mīlestībā, priecāsies par tevi ar gavilēm!


text:
Redzi, tā es darīšu visiem taviem apspiedējiem, tajā laikā es izglābšu klibos un sapulcēšu padzītos, visiem piešķiršu slavu un vārdu, no visām gūsta zemēm atpakaļ atvedīšu!


text:
Tajā laikā es atvedīšu jūs atpakaļ, tajā laikā es jūs sapulcināšu, es jums piešķiršu vārdu un slavu, dižāku nekā visām zemes tautām, paši redzēsiet, kā jūsu gūstekņus atpakaļ atvedīšu!” saka Kungs.


text:
Ķēniņa Dārija otrā valdīšanas gada sestā mēneša pirmajā dienā Kunga vārds caur pravieti Hagaju tika atklāts Jūdas pārvaldniekam Zerubābelam, Šaltiēla dēlam, un augstajam priesterim Jozuam, Jehocādāka dēlam:


text:
Jūs sējat daudz, bet pļaujat maz, jūs ēdat, bet sāta nav, jūs dzerat, bet veldzes netiek, jūs velkat drānas, bet siltuma nav, ko algādžos nopelnījuši, tas aiziet kā caurā maisā!


text:
jūs alkāt daudz, bet, redzi, tik mazums, un, kad to pārnesāt mājās, es izputināju arīdzan to, tas tādēļ, saka Pulku Kungs, tas tādēļ, ka mans nams stāv drupās, bet jūs tik aptekat katrs savu namu!


text:
Es piesaucu zemei kaltētāju, kalniem un labībai, jaunvīnam un tikko spiestai eļļai, un visam, kas spraucas no zemes, un cilvēkam, un lopam, un visam, ko rokas sastrādājušas!”


text:
Tad Zerubābels, Šaltiēla dēls, un augstais priesteris Jozua, Jehocādāka dēls, un visi ļaudis, kas vēl bija atlikuši, dzirdēja sava Dieva, Kunga, balsi un pravieša Hagaja vārdus – tieši, kā Kungs, viņu Dievs, to bija vēstījis, un tauta bijās Kunga.


text:
Tā Kungs atmodināja garu Jūdas pārvaldniekā Zerubābelā, Šaltiēla dēlā, un augstajā priesterī Jozuā, Jehocādāka dēlā, un visos ļaudīs, kas vēl bija atlikuši, un tie nāca un darīja darbus sava Dieva, Pulku Kunga, namā;


text:
“Tā saki Jūdas pārvaldniekam Zerubābelam, Šaltiēla dēlam, un augstajam priesterim Jozuam, Jehocādāka dēlam, un ļaudīm, kas vēl atlikuši:


text:
kurš no jums vēl palicis no tiem, kas redzējuši namu iepriekšējā godībā? Un kādu jūs to redzat tagad? Vai tas nav visai panīcis?


text:
Esi nu stiprs, Zerubābel, saka Kungs, esi stiprs Jozua, Jehocādāka dēls, augstais priesteri, esiet stipri, visi vienkāršie ļaudis, saka Kungs, tikai rīkojieties, jo es būšu ar jums! – saka Pulku Kungs.


text:
Šie ir vārdi, ko es ar jums salīgu, kad jūs devāties projām no Ēģiptes, – mans Gars paliks ar jums, nebīstieties!


text:
Jo tā saka Pulku Kungs: vēl tikai mazliet, un es satricināšu debesis un zemi, jūru un visu zemes skrajumu!


text:
Es likšu notrīcēt visām tautām, tad visu tautu dārgumus savedīs šurp, es piepildīšu namu ar godību! – saka Pulku Kungs.


text:
Nākamā nama godība būs lielāka nekā iepriekšējam, saka Pulku Kungs, un šai vietai es dāvāšu mieru,” saka Pulku Kungs.


text:
ja kāds nestu svēto gaļu drānu krokā un ar šo kroku pieskartos maizei, virumam, vīnam, eļļai vai jebkam ēdamam, vai tas viss taptu svēts?” Un priesteri atbildēja: “Nē!”


text:
Tad Hagajs teica: “Bet, ja viņš pieskartos līķim un taptu nešķīsts, vai tad viss taptu nešķīsts?” Un priesteri atbildēja: “Nešķīsts gan!”


text:
Tad Hagajs atbildēja un sacīja: “Tā būs ar šiem ļaudīm, un tā būs ar šo tautu manā priekšā, saka Kungs, tā būs ar visu, ko veikušas viņu rokas, viss, ko tie upurējuši, ir nešķīsts!


text:
Vai nebija tā – kāds nāca pie labības kūlīšu kaudzes, kur jābūt divdesmit mēriem, bet tur bija tikai desmit, un kāds nāca pie vīnspaida, kur jāizspiež piecdesmit mēri, bet tur izdevās tikai divdesmit!?


text:
Es jūs situ ar labības rūsu un dzelti un ar krusu – it visur, kur vien pielikāt roku, un tomēr jūs netuvojāties man! – saka Kungs.


text:
Tad nu raugieties no šīs dienas uz priekšu, no devītā mēneša divdesmit ceturtās dienas, no dienas, kad Kunga templim likts pamats, no tās raugieties –


text:
vai klētī arvien vēl trūkst labības, un vai vīnakoki, vīģes koki, granātkoki un olīvkoki arvien vēl nedod augļus? No šīs dienas es došu svētību!”


text:
Es nogāzīšu valstību troņus, tautu valstībām es iznīcināšu spēku, es apgāzīšu ratus kopā ar braucēju, zirgi klups kopā ar jātniekiem, un vīru kaus viņa brāļa zobens!


text:
Tajā dienā, saka Pulku Kungs, es ņemšu tevi, Zerubābel, Šaltiēla dēls, sev par kalpu, saka Pulku Kungs, tu būsi mans zīmoggredzens, jo tevi es esmu izraudzījies!” saka Pulku Kungs.


text:
Ķēniņa Dārija otrā valdīšanas gada astotajā mēnesī pār pravieti Zahariju, Berehjas dēlu, Ido dēlu, nāca Kunga vārds:


text:
Tad saki tiem, tā saka Pulku Kungs: atgriezieties pie manis, saka Pulku Kungs, un es atgriezīšos pie jums! – saka pulku Kungs.


text:
Neesiet kā jūsu tēvi, kuriem jau senie pravieši sludināja: tā saka Pulku Kungs: atgriezieties taču no savām ļaunajām gaitām un ļaunajiem darbiem! – bet tie neklausījās un nepaklausīja man, saka Kungs.


text:
Taču mani vārdi un likumi, ko es saviem kalpiem praviešiem pavēlēju, – vai tad tie neskāra jūsu tēvus, ka viņi atgriezās un sacīja: kā Pulku Kungs nodomāja mums darīt – pēc mūsu gaitām un darbiem! – tā viņš mums izdarīja!”


text:
Ķēniņa Dārija otrā valdīšanas gada vienpadsmitā – šebāta – mēneša divdesmit ceturtajā dienā pār pravieti Zahariju, Berehjas dēlu, Ido dēlu, nāca Kunga vārds:


text:
“Naktī es skatījos, un redzi – kāds vīrs jāj sarkanā zirgā, tad apstājas gravā starp mirtēm, un aiz viņa zirgi – sarkani, bēri un balti.


text:
Tad es teicu: kas tie tādi, mans kungs? – Un eņģelis, kas runāja ar mani, teica: es tev parādīšu, kas tie tādi.


text:
Un tie atbildēja Kunga eņģelim, kas stāvēja starp mirtēm: mēs esam pārstaigājuši zemi, un redzi – visa zeme dus klusumā.


text:
Tad Kunga eņģelis teica: Pulku Kungs, cik ilgi tu vēl neapžēlosies par Jeruzālemi un Jūdas pilsētām, uz kurām esi dusmojis šos septiņdesmit gadus?


text:
un eņģelis, kas ar mani runāja, teica: sauc un saki, tā saka Pulku Kungs: es esmu greizsirdīgs uz Jeruzālemi, un uz Ciānu man liela greizsirdība!


text:
Lielās dusmās es dusmoju uz laiskajām tautām – kamēr es nieku vien dusmoju, tie turējās arvien uz ļaunu,


text:
tādēļ tā saka Kungs: ar žēlsirdību es atgriezīšos Jeruzālemē, tur man uzcels namu, saka Pulku Kungs, mērauklu nostieps pār Jeruzālemi!


text:
Sauc atkal un saki, tā saka Pulku Kungs: manas pilsētas atkal pārplūdīs labumiem, Kungs atkal mierinās Ciānu, atkal izraudzīs Jeruzālemi!


text:
Tad es teicu eņģelim, kas runāja ar mani: kas tie tādi? – Un viņš man atbildēja: tie ir ragi, kas izdzenāja Jūdu, Israēlu un Jeruzālemi.


text:
un es jautāju: ko tie grasās darīt? – Un viņš teica: ragi izdzenājuši Jūdu, tā ka neviens pat neuzdrīkstas pacelt galvu; tad nu šie nāk aizbiedēt tos, nāk aplauzt ragus tautām, kas ceļ savus ragus pret Jūdas zemi, lai to izdzenātu!


text:
Es jautāju: kurp tu ej? – Un viņš man teica: uzmērīt Jeruzālemi, lai raudzītu, cik tā plata un gara.


text:
Ai-ai-ai – bēdziet no ziemeļu zemes! – saka Kungs, jo kā četrus debesu vējus es esmu jūs iztrenkājis! – saka Kungs.


text:
Jo tā saka Pulku Kungs – goda dēļ viņš sūtījis mani pie tautām, kas jūs aplaupījušas, jo, kas aizskar jūs, tas aizskar viņa acuraugu:


text:
redzi nu – es šūpošu savu roku pār viņiem, un viņi paši kļūs laupījums tiem, kas viņiem vergojuši! – tad jūs zināsiet, ka mani sūtījis Pulku Kungs.


text:
Todien daudzas tautas nāks Kunga pulkā un būs man par tautu, Es mitīšu pie tevis – tad tu zināsi, ka mani pie tevis sūtījis Pulku Kungs!


text:
Viņš man parādīja augsto priesteri Jozuu stāvam Kunga eņģeļa priekšā, un sātans stāvēja pie viņa labās rokas, lai viņu apsūdzētu.


text:
Kungs teica sātanam: lai Kungs rāj tevi, sātan! Lai tevi rāj Kungs, kas izraudzījis sev Jeruzālemi! Vai šis nav kā ugunij izrauts stumbenis? –


text:
Un viņš teica tiem, kas stāvēja viņa priekšā: novelciet tam netīrās drānas! – Un viņš teica tam: redzi, es noņēmu tev vainu, un es ietērpšu tevi greznumā!


text:
Un vēl es saku: uzlieciet viņam galvā tīru galvautu! – Tie uzlika viņam galvā tīru galvautu un uzģērba drānas, un Kunga eņģelis stāvēja blakus.


text:
tā saka Pulku Kungs: ja tu staigāsi manus ceļus, ja ievērosi manus norādījumus, tad tu būsi tiesnesis manā namā, tad tu uzraudzīsi manus pagalmus un es tev ļaušu nākt starp tiem, kas te stāv!


text:
Klausies, jel, Jozua, augstais priesteri, tu un tavi biedri, kas sēž tavā priekšā! – jo šie vīri ir mana zīme – redzi, es likšu nākt savam kalpam, Atvasei!


text:
Redzi, kur akmens, ko es noliku Jozuas priekšā, – uz viena akmens septiņas acis! – redzi, es tur iegrebšu grebumu, saka Pulku Kungs, es noņemšu šīs zemes vainu vienā dienā!


text:
Viņš man teica: ko tu redzi? – Es teicu: es skatījos, un redzi – gaismeklis, viss no zelta, un augšā tam kauss, un septiņi eļļas lukturīši uz septiņiem zariem, un septiņas caurulītes iet uz katru augšējo eļļas lukturīti.


text:
Tad viņš man atbildēja: šis ir Kunga vārds Zerubābelam: ne ar spēku un ne ar varu, bet ar manu Garu! – saka Pulku Kungs.


text:
Lielais kalns, kas tu esi? Zerubābela priekšā tu kļūsi par līdzenumu! Viņš uzliks jumtgala akmeni, un visi klaigās: vareni, vareni gan!”


text:
“Zerubābela rokas likušas šim namam pamatus, un viņa rokas to arī pabeigs, tad tu zināsi, ka mani pie jums sūtījis Pulku Kungs!


text:
Kurš nicināja mazuma dienu, tas līksmos, redzēdams svērteni Zerubābela rokā! Un tās septiņas ir Kunga acis, kas nolūkojas uz visu zemi!


text:
Es jautāju viņam vēlreiz: kas tie par olīvkoku zariem, kas blakus abām zelta caurulītēm, pa kurām plūst eļļa? –


text:
Viņš man jautāja: ko tu redzi? – Un es atbildēju: es redzu lidojošu rakstu rulli, kas ir divdesmit elkoņus garš un desmit elkoņus plats.


text:
Un viņš man teica: tas ir lāsts, kas nāk pār visu zemi, jo pēc tā turpmāk iznīdēs ikvienu, kas zog, un pēc tā turpmāk iznīdēs ikvienu, kas melīgi zvēr.


text:
To es esmu uzsūtījis, saka Pulku Kungs, lai tas iet uz zagļa namu un uz tā namu, kas melīgi zvērējis manā vārdā, lai tas piemīt to namos, lai piebeidz koku un akmeni!


text:
Tad eņģelis, kas ar mani bija runājis, iznāca priekšā un sacīja: pacel acis un paraugies, kas tur nāk! –


text:
Un es teicu: kas tas tāds? – Un viņš teica: tas ir lielais labības mērs, kas tur nāk! Un vēl viņš sacīja: tik daudz tiem vainas visā zemē!


text:
Un viņš teica: tā ir ļaundarība! – tad viņš to iegrūda atpakaļ mērā un atkal uzlika mēram svina vāku.


text:
Tad es pacēlu acis, un redzi – iznāca divas sievas, un vējš bija tām spārnos – viņām bija tādi spārni kā stārķiem! – viņas pacēla labības mēru starp debesīm un zemi!


text:
Tad es atkal pacēlu acis, skatījos, un redzi – starp diviem kalniem brauca četri rati, bet kalni bija no vara!


text:
Eņģelis atbildēja: tie ir četri debesu vēji, kas iziet uz visām pusēm pēc tam, kad stāvējuši blakus visas zemes Kungam.


text:
Tie, kuriem priekšā melni zirgi, dodas uz ziemeļu zemi, baltie dodas tiem pakaļ, bet dābolainie dodas uz dienvidu zemi.


text:
Spēkā tie traucas, tie dīžājas apskraidīt zemi. Un viņš teica: trauciet apskriet zemi! – Un tie skrēja ap zemi.


text:
“Ņem no trimdiniekiem, no Heldaja, Tobījas un Jedajas, tajā pašā dienā ej uz Jošijas, Cefanjas dēla, namu, kas pārnācis no Bābeles,


text:
ņem no tiem zeltu, sudrabu, taisi no tā vainagu un liec to galvā augstajam priesterim Jozuam, Jehocādāka dēlam.


text:
Saki viņam: tā saka Pulku Kungs: redzi – vīrs, vārdā Atvase, viņa laikā viss zels, viņš uzcels Kunga templi!


text:
Viņš uzcels Kunga templi, viņam būs jānes gods, viņš sēdēs un valdīs savā tronī, viņš būs priesteris savā tronī, un tiem abiem būs miera padoms.


text:
Bet tie, kas mīt tālumā, nāks un palīdzēs celt Kunga templi, tad jūs zināsiet, ka mani pie jums sūtījis Pulku Kungs, – tā būs, ja jūs paklausīsiet Kungam, savam Dievam.”


text:
Ķēniņa Dārija ceturtajā valdīšanas gadā Kunga vārds nāca pār Zahariju, tas notika devītā mēneša ceturtajā dienā.


text:
un teiktu priesteriem, kas notiek Pulku Kunga namā, un praviešiem: vai piektajā mēnesī mums jāraud un jāgavē, kā esam darījuši jau gadiem?


text:
“Saki visas zemes ļaudīm un priesteriem tā: jūs gan badojāties un sērojāt piektajā un septītajā mēnesī visus septiņdesmit gadus – bet vai badojāties manis dēļ?


text:
Vai šie nav vārdi, ko Kungs sludinājis caur iepriekšējiem praviešiem, kad Jeruzāleme dzīvoja labklājībā kopā ar visām pilsētām, kas tai bija apkārt, kad gan dienvidi, gan zemiene bija apdzīvota?!”


text:
Sirdis nocietināja kā akmeni, lai nevajadzētu klausīties bauslību un vārdus, ko Pulku Kungs sūtīja savā Garā caur iepriekšējiem praviešiem – tādēļ no Pulku Kunga nāca lielas dusmas.


text:
“Vētrā tos aiztriecu svešās tautās, ko tie nepazīst; zeme, ko tie pameta, tika izdeldēta, ka neviens tur pat nerādās! Tīkamā zeme kļuvusi par postažu!”


text:
“Tā saka Pulku Kungs: es esmu greizsirdīgs uz Ciānu, liela ir mana greizsirdība! Es kvēloju greizsirdībā pret viņu!


text:
Tā saka Kungs: es atgriezīšos Ciānā, es apmetīšos pašā Jeruzālemē, Jeruzālemi sauks par patiesības pilsētu, un Pulku Kunga kalns būs svētais kalns!


text:
Tā saka Pulku Kungs: vēl veči sēdēs un vecenes Jeruzālemes ielās, katram spieķis rokā lielā vecuma dēļ!


text:
Tā saka Pulku Kungs: ja tas šķitīs brīnums pārpalikušajiem ļaudīm, kas dzīvos tajās dienās, – vai arī man jābrīnās?! – saka Pulku Kungs.


text:
Es pārvedīšu tos atpakaļ, pašā Jeruzālemē ļaušu tiem mājot – viņi būs mana tauta, un es būšu viņu Dievs patiesībā un taisnībā!


text:
Tā saka Pulku Kungs: lai jums stipras rokas, jums, kas šajās dienās dzirdat šos vārdus no praviešu mutes – dienās, kad pamatus liek Pulku Kunga namam, lai celtu templi!


text:
Jo pirms šīm dienām nedz cilvēks dabūja algu, nedz iztika bija lopam, lai ko arī censtos darīt, no naidnieka miera nebija, jo visus cilvēkus es biju sarīdījis vienu pret otru!


text:
būs miera sēja, vīnakoks dos augļus, zeme dāvās ražu un debesis savu rasu – to visu es ļaušu iemantot tiem, kas tautā atlikuši.


text:
Kā jūs bijāt par lāstu svešām tautām, Jūdas nams un Israēla nams, tā es jūs glābšu, un jūs būsiet par svētību! Nebīstieties, lai jūsu rokas ir stipras!


text:
Tā saka Pulku Kungs: kā es nolēmu darīt jums ļaunu, kad jūsu tēvi mani nokaitināja, saka Pulku Kungs, un es nelikos mierā,


text:
Dariet šīs lietas – sakiet viens otram patiesību, patiesība, taisnība un miers lai valda jūsu vārtos!


text:
Ļaunu viens par otru sirdī nedomājiet, melīgu zvērestu nemīļojiet, jo visas šīs lietas es nīstu,” saka Kungs


text:
“Tā saka Pulku Kungs: ceturtā mēneša gavēnis un piektā mēneša gavēnis, un septītā mēneša gavēnis, un desmitā mēneša gavēnis Jūdas namam lai kļūst par līksmi un tīkamiem prieka svētkiem – mīliet patiesību un mieru!


text:
vienas pilsētas iemītnieki ies pie otras un sacīs: iesim jel un pielūgsim Kungu, izjautāsim Pulku Kungu, – tad nākšu arī es!


text:
Tad nāks daudzas tautas un varenas svešas tautas uz Jeruzālemi izjautāt Pulku Kungu un pielūgt Kungu!


text:
Tā saka Pulku Kungs: tajās dienās desmit vīri no dažādām svešu tautu valodām sakamps aiz svārku stērbeles vienu jūdu un sacīs: mēs iesim jums līdzi, jo dzirdējām, ka Dievs ir ar jums!”


text:
Vēstījums. Kunga vārds pār Hadraha zemi un pār Damasku gulsies – jo Kungam Arāma pilsētas un visas Israēla ciltis! –


text:
Tad redzēs Aškelona un bīsies, Gaza neganti kauks un arī Ekrona – veltas bija cerības! – pagalam būs Gazas ķēniņš, un Aškelonā neviens nedzīvos!


text:
Asiņaino gaļu es izraušu viņiem no mutes un pretekļu upurus no viņu zobiem – kas atliks, tie mūsu Dievam būs atlikuši, tiem tad būs sava dzimta Jūdā, un Ekronai notiks kā jebūsiešiem.


text:
Es pats apmetīšos savā namā par sargu, lai neviens tur nestaigā, tiem vairs apspiedējs virsū nemetīsies, jo tagad es pats visu uzmanīšu!


text:
“Līksmo vareni, Ciānas meita, klaigā, Jeruzālemes meita! Redzi, tavs ķēniņš pie tevis nāk, viņš ir taisns un glābējs – pazemīgs, uz ēzeļa jāj, uz ēzeļmātes kumeļa!


text:
Es iznīdēšu Efraima ratus un Jeruzālemes zirgus, tiks iznīdēti kara loki un tautām pavēlēts miers, viņa valstība – no jūras līdz jūrai un no upes līdz zemes malai!


text:
Jūdu es esmu uzvilcis kā loku, Efraimu ielicis par bultu – es modināšu tavus dēlus, Ciāna, pret Grieķijas dēliem! – tevi par varoņa zobenu darīšu!”


text:
Tad Kungs tiem parādīsies, viņa bultas kā zibens spings, Kungs Dievs ragu pūtīs, kā dienvidu vētra nāks!


text:
Pulku Kungs viņus sargās – tie pievārēs, samīdīs lingotājus, kā vīnu dzers viņu asinis, būs pilni kā kausi, kā altāra dobumi.


text:
Todien viņus glābs Kungs, viņu Dievs, kā savas tautas avis! Viņa zemē tie mirdzēs kā kroņa dārgakmeņi.


text:
Prasiet Kungam lietu agrīnā lietus laikā – Kungs mākoņus pierieš un raisa lietusgāzes, ikvienam cilvēkam dod zaļus laukus!


text:
Jo elku dievekļi tikai gvelž niekus, pareģi pareģo māņus, veltus sapņus tie muld, tukšība tiem mierinājums! Tādēļ tie klīst kā avis, tie apspiesti, jo tiem trūkst gana!


text:
“Pret ganiem kvēl manas dusmas, gan tos āžus es piemeklēšu, jo Pulku Kungam rūp viņa ganāmpulks, Jūdas nams, – viņš tos padarīs sev par lepniem kumeļiem kaujā!


text:
No viņiem lai ņem stūrakmeņus, no viņiem lai ņem telts mietiņus, no viņiem lai ņem loku karam, no viņiem lai nāk tiem valdnieks!


text:
Tie būs kā varoņi, kas cīniņā mīdās pa dubļiem ielās – tie cīnīsies, jo Kungs ir ar tiem – kas jāj zirgos, tie paliks kaunā!


text:
Es došu varoņspēku Jūdas namam, es glābšu Jāzepa namu, es tos atvedīšu atpakaļ, jo es viņus žēloju, būs tā, it kā es tos nekad nebūtu atstūmis, jo es esmu Kungs, viņu Dievs, – es viņiem atbildēšu!


text:
Efraims būs spēkavīrs – tiem sirdis būs līksmas kā no vīna, viņu dēli to redzēs un priecāsies, gavilēs viņu sirdis par Kungu!


text:
Kaut es viņus esmu izkaisījis starp tautām, tie tālumā mani atcerēsies, gan viņu dēli vēl atgriezīsies!


text:
Es viņus atvedīšu no Ēģiptes zemes, no Asīrijas atpakaļ sapulcēšu, vedīšu uz Gileāda zemi un Lebanonu – visiem tur vietas nepietiks!


text:
Viņi ies pāri nelaimes jūrai – viļņi jūrā tiks satriekti un visas Nīlas dzīles nosusinātas, Asīrijas lepnība tiks pazemota, un Ēģiptes zizlis būs pagalam!


text:
Kauciet, cipreses, jo ciedri nu nogāzti, dižkoki nu pagalam! Kauciet, Bāšānas ozoli, jo nogāzts kuplais mežs!


text:
Pircēji tās nokaus – nekāda grēka tur nebūs, un pārdevējs sacīs: slavēts Kungs, ka es tagad bagāts! – pašu gani jau arī tās netaupa!


text:
Tās zemes iemītnieku man vairs nebūs žēl, saka Kungs, es likšu, lai tie ļaudis krīt viens otra rokās un sava ķēniņa rokās, tad tie sagraus visu zemi, bet es tos vairs neglābšu no viņiem pašiem!”


text:
Tad es pats ganīju kaujamās avis – tās izkāmējušās! – un ņēmu divas nūjas, vienu nosaucu par Vēlību, bet otru par Vienprātību, tā es ganīju avis.


text:
Tad es teicu: “Es vairs jūs neganīšu – kas sprāgst, lai nosprāgst, kas zūd, lai pazūd, bet, kas paliek, lai aprij viens otra miesas!”


text:
Un es tiem teicu: “Ja jums šķiet, ka vajag, tad dodiet man algu, bet, ja ne, tad nedodiet!” – un tie iesvēra man kā algu trīsdesmit šekeļus sudraba.


text:
Un Kungs man teica: met savu atalgojumu dārgumu krātuvē! – tad es ņēmu trīsdesmit šekeļus sudraba un iemetu Kunga nama dārgumu krātuvē.


text:
Jo, redzi, es iecelšu tajā zemē ganu, kam zudusī nerūp, kas noklīdušo nemeklē, sasirgušo neārstē un veselo neēdina, bet treknajai gaļu aprij līdz nagiem!


text:
Vai! manam niekkalbim ganam, kas avis pamet! Ar zobenu nost viņa labo roku un labo aci tam ārā! Kaltin tam nokaltīs labā roka, aklum akla tam labā acs!”


text:
Vēstījums. Kunga vārds par Israēlu. Runā Kungs, kas nostiepis debesis un licis pamatu zemei, kas cilvēkā radījis garu!


text:
“Redzi, es darīšu Jeruzālemi par reibuma kausu visām tautām, kas apkārt, un tiks arī Jūdai. Tas notiks, kad aplenks Jeruzālemi!


text:
Todien es padarīšu Jeruzālemi par sacīkstes akmeni visām tautām – ikviens, kas to mēģinās celt, grieztin sagraizīsies, un visas zemes tautas būs pie tā sapulcējušās!


text:
Todien, saka Kungs, es sitīšu ikvienu zirgu ar iztrūcināšanos un tā jātnieku ar trakumu, bet pār Jūdas namu es turēšu savas acis vaļā, kad visu tautu zirgus būšu sitis ar aklumu!


text:
Todien es Jūdas dzimtas padarīšu par ogļu pannu, kas iemesta malkā, un uguns lāpām, kas salmos, – lai rij pa labi un kreisi visas tautas visapkārt! Bet Jeruzāleme paliks tur, kur tā ir, – Jeruzālemē!”


text:
Vispirms Kungs palīdzēs Jūdas teltīm, lai Dāvida nama greznība un Jeruzālemes iemītnieku greznība neceļas augstāk par Jūdu!


text:
Todien Kungs būs vairogs Jeruzālemes iemītniekiem – bailīgākais no tiem todien būs kā Dāvids, bet Dāvida nams kā Dievs, kā Kunga eņģelis viņu priekšā!


text:
Pār Dāvida namu un pār Jeruzālemes iemītniekiem es izliešu žēlsirdības garu, un viņi lūkosies uz mani, uz to, ko tie caururbuši, – par viņu tie sēros, kā par vienīgo bērnu sērodami, par viņu tie gauži raudās, kā par pirmdzimto raudādami.”


text:
Sēros visa zeme, katra dzimta par sevi – Dāvida nama dzimta par sevi, un viņu sievas par sevi, un Nātāna nama dzimta par sevi, un viņu sievas par sevi,


text:
un Levī nama dzimta par sevi, un viņu sievas par sevi, un Šimī dzimta par sevi, un viņu sievas par sevi,


text:
Todien Dāvida namam un Jeruzālemes iemītniekiem atvērsies avots – lai šķīstītos no grēkiem un aptraipījuma.


text:
“Todien būs tā,” saka Pulku Kungs, “es iznīdēšu šajā zemē elku dievu vārdus, ka tos vairs nepieminēs, un arī to praviešus ne, un es aizvākšu no šīs zemes nešķīstības garu!


text:
Ja tad vēl kāds pravietos, tad lai viņa tēvs un māte saka: tev nepalikt dzīvam, jo Kunga vārdā tu runā melus! – ja tas pravieto, lai to nodur paša tēvs un māte, kas to dzemdējuši!


text:
Todien pravieši paliks kaunā ar saviem redzējumiem – kas pravieto, tas vairs nevilks mugurā spalvainas drānas, lai krāptos!


text:
Tad taisnosies: es neesmu pravietis! Es, vīrs, kas strādā zemi, jau kopš jaunības es te vienam cilvēkam piederu!


text:
Un, ja kāds tam teiks: kas tās tev par rētām uz muguras? – tas sacīs: tās rētas es dabūju mājās no saviem draugiem!


text:
Zoben, mosties pret manu ganu, pret to vīru, kas man ir tuvs! – saka Pulku Kungs. Sit ganu, lai izklīst avis! Es vērsīšu savu roku arī pret sīkajiem blēžiem!


text:
Šo trešdaļu es caur uguni vedīšu, šķīstīšu, kā sudrabu šķīsta, pārbaudīšu viņus, kā zeltu pārbauda, – tad tie piesauks manu vārdu – un es tiem atbildēšu, es teikšu: jūs esat mana tauta, – un tie teiks: Kungs ir mūsu Dievs!”


text:
Es sapulcināšu visas tautas uz karu pret Jeruzālemi, pilsētu ieņems, mājas izlaupīs, sievas piesmies. Puse pilsētas aizies gūstā, bet pilsētā atlikušie netiks iznīdēti!


text:
Todien viņa kājas stāvēs Olīvkalnā, kas no Jeruzālemes uz austrumiem, un Olīvkalns šķelsies uz pusēm, no austrumiem uz rietumiem – varen plaša ieleja, puse kalna zvelsies uz ziemeļiem un otra puse uz dienvidiem!


text:
Tad jūs bēgsiet cauri ielejai kalnos, jo ieleju abās pusēs skaus kalni, kā bēgāt no zemestrīces Jūdas ķēniņa Uzijas dienās – tad nāks mans Dievs Kungs un visi viņa svētie ar tevi!


text:
un būs tikai viena diena – tā zināma Kungam! – kad nebūs ne dienas, ne nakts, un vēl vakarā būs gaišs!


text:
Todien dzīvības ūdeņi plūdīs no Jeruzālemes: puse no tiem uz Austrumu jūru, un otra puse uz Rietumu jūru – gan ziemu, gan vasaru.


text:
Visa zeme vērtīsies klajumā – no Gebas līdz Rimmonai, kas dienvidos Jeruzālemei, tikai tā paliks pakalnā, no Benjāmina vārtiem līdz tai vietai, kur agrākie vārti, tad līdz Stūra vārtiem, un no Hananēla vārtiem līdz ķēniņa vīnspaidam.


text:
Šāda būs sērga, ar ko Kungs sitīs visas tautas, kas karojušas pret Jeruzālemi, – tiem pūs miesa, kamēr vien tie stāvēs uz kājām, acis tiem dobumos pūs, un pūs arī mēle mutē!


text:
Tā būs todien – lielas tiem bailes no Kunga, tad tie ķersies viens otram klāt, viens pret otru cels roku!


text:
Arī Jūda karos Jeruzālemē, tur savāks labumus no visām tautām, kas apkārt, – zeltu, sudrabu un daudz drānu!


text:
Tad visi, kas atlikuši no tautām, kas nāca pret Jeruzālemi, katru gadu dosies zemoties Ķēniņam, Pulku Kungam, un svinēt Būdiņu svētkus!


text:
Un, ja Ēģiptes dzimta neies turp, tiem palu nebūs, – viņus ķers tā pati sērga, ar ko Kungs sita tautas, kas negāja svinēt Būdiņu svētkus.


text:
Tāds būs sods par grēkiem Ēģiptei un sods par grēkiem visām tautām, kas neies svinēt Būdiņu svētkus.


text:
Todien uz zirgu zvārguļiem būs rakstīts: “Svēts Kungam!” Un katli Kunga namā būs kā kausi altāra priekšā.


text:
Visi katli Jeruzālemē un Jūdā būs svēti Pulku Kungam – tad ikviens, kas upurēs, varēs ņemt un tajos vārīt. Todien Pulku Kunga namā vairs nebūs neviena kanaānieša!


text:
“Es jūs mīlēju,” saka Kungs, “bet jūs sakāt: kā tad tu mīli mūs?! – Vai Ēsavs nav Jēkaba brālis? – saka Kungs, taču Jēkabu es mīlēju,


text:
Kaut Edoms saka: mēs iznīdēti, taču no drupām par jaunu uzcelsim! – Tā saka Pulku Kungs: viņi uzcels, bet es noplēsīšu! Viņus tāpat par ļaundariem dēvēs, par tautu, kas uz mūžiem apkaitinājusi Kungu!


text:
Dēls lai godā tēvu un vergs – savu kungu, un, ja esmu tēvs, tad kur mans gods, ja esmu kungs, kur manis bijāšana? – tā Pulku Kungs saka jums, priesteriem, kas manu vārdu nievājuši! Bet jūs sakāt: kā tad mēs tavu vārdu nievājam?! –


text:
Uz mana altāra pienesat sagānītu maizi! Un tad vēl jūs sakāt: kā tad mēs tevi esam apgānījuši?! – Sacījāt taču, ka Kunga galds nievājams!


text:
Un, kad jūs pienesat upurēt aklu, vai tas nav ļaunums?! Kad pienesat tizlu un slimu – vai tas nav ļaunums?! Pienesiet to savam zemes pārvaldniekam, vai šis to gribēs, vai būs labvēlīgs?! – saka Pulku Kungs.


text:
Un tagad lūdziet Dievu, lai viņš apžēlojas, ka tā esat darījuši! Vai viņš novērsīs no jums savu vaigu? – saka Pulku Kungs.


text:
Kaut jūs būtu aizdarījuši durvis, lai velti nekvēl mans altāris, jūs man netīkat, saka Pulku Kungs, no jūsu rokām es labības dāvanu neņemšu!


text:
Taču no saules lēkta līdz rietam lai mans vārds ir varens starp tautām, ik visur lai manam vārdam pienes kvēpināmo un šķīstu labības dāvanu, jo mans vārds ir varens starp tautām, saka Pulku Kungs.


text:
Un vēl jūs sakāt: tas ir nieki, nav vērts! – saka Pulku Kungs, un jūs pienesat saplosītu, tizlu un slimu, un jūs pienesat labības dāvanu – no jūsu rokas es to negribu! – saka Kungs.


text:
Lai nolādēts krāpnieks, kam ganāmpulkā ir sprigans auns, bet Kungam tas ziedo kropli, – jo es esmu varens ķēniņš, saka Pulku Kungs, un mans vārds ir bijājams tautās!


text:
ja jūs neklausīsiet, ja neņemsiet vērā, ja negodāsiet manu vārdu, saka Pulku Kungs, tad es jums uzsūtīšu lāstu un jūsu svētības par lāstiem padarīšu, pat nolādēšu, jo jūs neko neņemat vērā!


text:
Redzi, es atņemšu jums sēklu, es sviedīšu mēslus jums sejā, mēslus no jūsu svētkiem, lai jūs izmēž kopā ar tiem!


text:
Tad jūs zināsiet, ka es jums esmu devis šo pavēli, lai saglabātu savu derību ar Levī, saka Pulku Kungs.


text:
Man ar viņu bija dzīvības un miera derība, to es viņam devu, – bijājams! – un viņš bijās manis, un mana vārda priekšā viņš zemojās.


text:
Viņa mutē bija patiesības bauslība, netaisnība uz viņa lūpām neatradās, mierā un taisnībā viņš staigāja kopā ar mani, daudzus viņš novērsa no grēka!


text:
Jo priestera lūpām jāglabā atziņa, ar savu muti tam jādzenas pēc bauslības, jo viņš ir Pulku Kunga vēstnesis!


text:
Bet jūs novērsāties no ceļa, daudziem likāt klupt bauslībā, sagandējāt Levī derību! – saka Pulku Kungs.


text:
Tādēļ es jūs padarīju nicināmus, nievājamus visā tautā, jo jums mani ceļi nerūp un draugu būšana jums svarīgāka par bauslību!”


text:
Vai mums visiem nav viens tēvs? Vai viens Dievs mūs visus nav radījis? Kādēļ jūs krāpjat cits citu, sagānīdami mūsu tēvu derību?!


text:
Jūda krāpjas un dara preteklības gan Jeruzālemē, gan Israēlā, jo Jūda apgānījis Kunga svētnīcu, ko viņš mīlējis, un apprecējis sveša dieva meitu!


text:
Atkal un atkal jūs darāt tāpat! Ar asarām klājat Kunga altāri, raudat un vaimanājat! Es vairs nevaru noskatīties uz jūsu dāvanām vai ņemt ko ar prieku no jūsu rokām!


text:
Jūs sakāt: kādēļ?! – Par to, ka Kungs ir dabūjis liecinieku pret tevi un tavu jaunības sievu, kuru tu piekrāpi, – viņa bija tava draudzene un tavas derības sieva!


text:
Viņš viens tā nedarīja, viņam vēl atlicis gars! Vai tad viņš viens meklēja Dieva sēklu?! Sargiet savu garu – nekrāpiet jaunībā apņemto sievu!


text:
“Kas viņu nīst un padzen,” saka Kungs, Israēla Dievs, “tas aptraipa savas drānas ar varmācību, saka Pulku Kungs, sargiet savu garu un nekrāpiet!”


text:
Jūs nogurdināt Kungu ar saviem vārdiem, jūs sakāt: kā tad mēs esam nogurdinājuši?! – Ar saviem vārdiem: ikviens, kas dara ļaunu, ir labs Kunga acīs, tas viņam tīkams! Vai: kur tad ir Dieva spriedums?


text:
“Redzi, es sūtīšu vēstnesi, tas sataisīs ceļu manā priekšā. Un pēkšņi nāks uz savu namu Kungs, kuru jūs meklējat, un derības vēstnesis, kuru jūs kārojat. Redzi, viņš nāk!” saka Pulku Kungs.


text:
Kurš var paciest viņa nākšanas dienu, kurš var nostāvēt, viņu ieraudzījis, jo viņš ir kā uguns, kas tīra no sārņiem, viņš ir kā sārms, ko lieto velētājas!


text:
Viņš sēdīsies atsārņot un šķīstīt sudrabu, viņš šķīstīs Levī dēlus un noņems tiem piemaisījumus kā zeltam vai sudrabam, un tie taisnībā pienesīs Kungam labības dāvanu!


text:
“Es tuvošos jums, lai spriestu tiesu, es steigšu būt liecinieks pret burvjiem, pret laulības pārkāpējiem, pret tiem, kas melīgi zvērē, pret tiem, kas apspiež, kas algādzim aiztur algu, kas apspiež atraitni un bāreni, kas svešiniekam nedod ceļa un kas nebīstas manis!” saka Pulku Kungs.


text:
Kopš tēvu dienām jūs novēršaties no maniem likumiem un neturat tos, atgriezieties pie manis, un es atgriezīšos pie jums, saka Pulku Kungs.


text:
Vai cilvēks var aplaupīt Dievu?! Bet jūs aplaupāt mani, jūs sakāt: kā tad mēs tevi aplaupījuši? – Ar desmito tiesu un ziedojumiem!


text:
Nesiet visas desmitās tiesas uz dārgumu krātuvi, un lai manā namā ir ēdiens, tad pārbaudiet mani, saka Pulku Kungs, vai tad es jums neatvērtu debesu logus, vai nelietu pār jums svētību, līdz būtu gana!?


text:
Tad es atstādinātu no jums rijēju, viņš vairs jums nepostītu zemes augļus, vīns jums vairs nebūtu jāizgāž laukā, saka Pulku Kungs.


text:
Jūs teicāt: kalpot Dievam ir tīrais nieks! Kāds labums turēt, ko viņš ir teicis, un staigāt kā sērotājiem Pulku Kunga priekšā?


text:
Tad nu mēs sakām laimīgus tos, kas neprotas kauna, zeļ tie, kas dara ļaunu, viņi pārbauda Dievu, bet izglābjas!”


text:
Bet nu tie, kas bīstas Kunga, saka viens otram: “Ieklausās Kungs un sadzird, viņam priekšā ir rakstīta piemiņas grāmata tiem, kas bīstas Kunga un domā par viņa vārdu!”


text:
“Tie būs mani,” saka Pulku Kungs, “tajā dienā, ko es noteikšu, viņi būs mans īpašums! Es viņus žēlošu, kā cilvēks žēlo savu dēlu, kas viņam kalpo.


text:
Jūs atgriezīsieties un redzēsiet, kāda atšķirība starp taisno un ļaundari, starp to, kas kalpo Dievam, un to, kas nav viņa kalps!


text:
Jo, redzi, nāk diena, kas kvēlo kā krāsns, tad visi nekauņas un visi ļaundari klups! Šī nākamā diena tos aizdedzinās, saka Pulku Kungs, tā ka neatstās tiem ne sakni, ne zaru.


text:
Un jums, kas bīstaties mana vārda, uzlēks taisnības saule un dziedinās ar saviem spārniem! Jūs iesiet un spriņģosiet kā baroti teļi!


text:
Jūs samīsiet ļaundarus, viņi būs pīšļi zem jūsu kāju pēdām tajā dienā, ko es noteikšu, saka Pulku Kungs.


text:
Atcerieties mana kalpa Mozus bauslību, ko es viņam pavēlēju Horebā, – likumus un tiesas visam Israēlam!


text:
Viņš vērsīs tēvu sirdis pie dēliem un dēlu sirdis pie tēviem – lai es nenāku un nesitu zemi ar nīcības lāstu!”


text:
Tā no Ābrahāma līdz Dāvidam ir pavisam četrpadsmit paaudzes un četrpadsmit paaudzes no Dāvida līdz izvešanai uz Bābeli, un četrpadsmit no izvešanas uz Bābeli līdz Kristum.


text:
Bet Jēzus Kristus piedzimšana notika tā: viņa māte Marija bija saderināta ar Jāzepu; pirms tie sāka dzīvot kopā, viņa bija ieņēmusi bērnu no Svētā Gara.


text:
Kad viņš par to domāja, redzi, Kunga eņģelis viņam parādījās sapnī un sacīja: “Jāzep, Dāvida dēls, nebīsties ņemt pie sevis Mariju, savu sievu; tas, kas viņā ieņemts, ir no Svētā Gara.


text:
redzi, jaunava taps grūta un dzemdēs Dēlu, un viņu sauks vārdā Immānū-Ēls, tulkojumā: Dievs ir ar mums.”


text:
Jāzeps, uzmodies no miega, darīja tā, kā Kunga eņģelis viņam bija pavēlējis, un viņš ņēma savu sievu pie sevis.


text:
Kad Jēzus piedzima Jūdejas Betlēmē ķēniņa Hēroda laikā, redzi, no austrumiem Jeruzālemē ieradās gudri vīri un jautāja:


text:
“Kur ir jaunpiedzimušais jūdu Ķēniņš? Mēs viņa zvaigzni redzējām austrumos un atnācām viņu pielūgt.”


text:
Sapulcinājis visus tautas virspriesterus un rakstu mācītājus, viņš izjautāja tos par vietu, kur Kristum bija jāpiedzimst.


text:
un tu, Betlēme, Jūdas zemē, tu nebūt neesi mazākā starp Jūdas galvenajām pilsētām, jo no tevis nāks Valdnieks, kas ganīs manu tautu – Israēlu.”


text:
Un viņš tos sūtīja uz Betlēmi un sacīja: “Ejiet un visu izjautājiet par šo bērnu. Kad jūs viņu atradīsiet, pavēstiet to man, lai arī es varu iet viņu pielūgt.”


text:
Uzklausījuši ķēniņu, tie aizgāja. Un, redzi, zvaigzne, ko tie bija redzējuši austrumu zemē, gāja tiem pa priekšu, līdz nonāca un apstājās virs tās vietas, kur bija bērns.


text:
Iegājuši tajā namā, tie redzēja bērnu kopā ar Mariju, viņa māti, un, nokrituši ceļos, tie viņu pielūdza. Tie atvēra savas dārgumu lādes un pienesa viņam dāvanas: zeltu, vīraku un mirres.


text:
Bet, kad tie bija aizgājuši, redzi, Kunga eņģelis parādījās Jāzepam sapnī un sacīja: “Celies, ņem bērnu un viņa māti un bēdz uz Ēģipti, un paliec tur, kamēr es tevi saukšu atpakaļ; jo Hērods meklē bērnu, lai viņu nonāvētu.”


text:
Tur viņš palika līdz Hēroda nāvei, lai piepildītos tas, ko Kungs ir runājis caur pravieti: no Ēģiptes es savu Dēlu aicināju.


text:
Kad Hērods redzēja, ka gudrie viņu piemānījuši, viņš ļoti apskaitās un nosūtīja pavēli apkaut visus bērnus Betlēmē un visā tās apkārtnē – divus gadus vecus un jaunākus, pēc tā laika, ko viņš bija uzzinājis no gudrajiem.


text:
balss dzirdama Rāmā, raudas un daudz vaimanu. Rāhēle apraud savus bērnus un nealkst mierinājuma, jo viņu vairs nav.


text:
un sacīja: “Celies, ņem bērnu un viņa māti un dodies uz Israēla zemi, jo tie, kas tīkoja pēc bērna dzīvības, ir miruši.”


text:
Bet, izdzirdējis, ka Jūdejā Arhelajs valda sava tēva Hēroda vietā, viņš baidījās turp doties un, sapnī brīdināts, devās uz Galilejas apgabalu.


text:
Turp atnācis, viņš apmetās Nācaretē. Tā piepildījās, ko Kungs ir runājis caur praviešiem: viņu sauks par Nācarieti.


text:
Par viņu Kungs caur pravieti Jesaju ir sacījis: “Saucēja balss tuksnesī: sagatavojiet Kungam ceļu, dariet līdzenas viņa takas!”


text:
Jānis valkāja kamieļu vilnas drēbes un ādas jostu ap gurniem. Viņa barība bija siseņi un savvaļas bišu medus.


text:
Redzēdams daudz farizeju un saduķeju nākam kristīties, viņš tiem sacīja: “Jūs odžu dzimums, kas jūs ir mācījis bēgt no dusmības, kas nāks?


text:
un neiedomājieties savā sirdī sacīt: mums Ābrahāms ir tēvs. Es jums saku: Dievs spēj no šiem akmeņiem radīt Ābrahāma bērnus.


text:
Cirvis jau pielikts kokiem pie saknes – katrs koks, kas nenes labus augļus, tiek nocirsts un iemests ugunī.


text:
Es jūs gan kristīju ūdenī uz atgriešanos no grēkiem, bet, kas nāk pēc manis, ir spēcīgāks par mani, es neesmu cienīgs pienest viņa sandales, viņš jūs kristīs Svētajā Garā un ugunī.


text:
Viņam vēteklis ir rokā, un viņš iztīrīs savu klonu un savāks savus kviešus klētī, bet pelavas sadedzinās neizdzēšamā ugunī.”


text:
Bet Jēzus viņam atbildēja: <J>“Tam tā jābūt, jo tā mums pienākas izpildīt visu pēc taisnības.”</J> Tad Jānis viņam atļāva.


text:
Pēc kristības Jēzus tūlīt iznāca no ūdens; un, redzi, debesis atvērās, un viņš redzēja Dieva Garu nākam kā balodi un nolaižamies uz viņu;


text:
Bet Jēzus atbildēja: <J>“Ir rakstīts: cilvēks nedzīvo no maizes vien, bet no ikviena vārda, kas nāk no Dieva mutes.”</J>


text:
“Ja tu esi Dieva Dēls, meties lejā, jo ir rakstīts: viņš saviem eņģeļiem dos pavēli tevis dēļ, un tie tevi uz rokām nesīs, lai tu savu kāju pie akmens nepiedauzītu.”


text:
Tad Jēzus viņam sacīja: <J>“Atkāpies, sātan! Jo ir rakstīts: pielūdz Kungu, savu Dievu, un viņam vien kalpo.”</J>


text:
tauta, kas sēdēja tumsā, ieraudzījusi lielu gaismu, un tiem, kas sēdēja nāves ēnas zemē, gaisma uzaususi. –


text:
Staigādams gar Galilejas jūru, Jēzus ieraudzīja divus brāļus – Sīmani, sauktu Pēteris, un viņa brāli Andreju – jūrā tīklus izmetam, jo tie bija zvejnieki.


text:
No turienes tālāk iedams, viņš ieraudzīja citus divus brāļus – Jēkabu, Zebedeja dēlu, un viņa brāli Jāni – kopā ar savu tēvu Zebedeju laivā tīklus lāpām, un Jēzus viņus aicināja.


text:
Jēzus pārstaigāja visu Galileju, mācīdams viņu sinagogās un sludinādams Valstības evaņģēliju, un dziedinādams visus slimos un vārgos.


text:
Runas par viņu izplatījās pa visu Sīriju. Pie viņa nesa visus neveselos: dažādu slimību un ciešanu mocītos, dēmonu apsēstos, mēnessērdzīgos un paralītiķus, un viņš tos dziedināja.


text:
<J>Priecājieties un gavilējiet – jūsu alga ir liela debesīs. Tāpat tie vajāja arī praviešus, kas bija pirms jums.</J>


text:
<J>Jūs esat zemes sāls, bet, ja sāls kļūst nederīga, ar ko lai to padara sāļu? Tā neder vairs nekam kā vien ārā izmešanai, lai cilvēki to samītu.</J>


text:
<J>Gaismekli iededzis, neviens to neliek zem pūra, bet lukturī; un tas spīd visiem, kas ir namā.</J>


text:
<J>Tāpat lai jūsu gaisma spīd cilvēku priekšā, tā ka tie redz jūsu labos darbus un godā jūsu Tēvu, kas ir debesīs.</J>


text:
<J>Nedomājiet, ka es esmu nācis atmest bauslību vai praviešus, es neesmu nācis tos atmest, bet piepildīt.</J>


text:
<J>Jo patiesi es jums saku: iekams debesis un zeme zudīs, pat vismazākais burts vai rakstu zīme no bauslības nezudīs, līdz tas viss notiks.</J>


text:
<J>Kas atmetīs kaut vienu no šiem vismazākajiem baušļiem un tā mācīs cilvēkus, tas tiks saukts par vismazāko Debesu valstībā, bet, kas tos pildīs un mācīs, tas tiks saukts par varenu Debesu valstībā.</J>


text:
<J>Jo es jums saku: ja jūsu taisnība nav pārāka par rakstu mācītāju un farizeju taisnību, tad jūs neieiesiet Debesu valstībā.</J>


text:
<J>Jūs esat dzirdējuši, ka tēvutēviem ir sacīts: nenogalini, un, kas nogalina, tas nododams tiesai.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: ikviens, kas uz savu brāli dusmojas, nododams tiesai; ikviens, kas uz savu brāli saka: nejēga, – nododams sinedrijam, bet, kas uz savu brāli saka: stulbais bezdievi, – tas nododams elles ugunīs.</J>


text:
<J>Tādēļ, kad tu atnes savu upurdāvanu pie altāra un tur atceries, ka tavam brālim ir kaut kas pret tevi,</J>


text:
<J>tad atstāj savu upurdāvanu altāra priekšā, ej un izlīgsti vispirms ar savu brāli un tad pienes savu upurdāvanu.</J>


text:
<J>Nevilcinies izlīgt ar savu pretinieku, kamēr ar viņu vēl esi ceļā, ka tavs pretinieks tevi nenodod tiesnesim un tiesnesis tiesas izpildītājam un ka tas tevi neiemet cietumā.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: ikviens, kas uzlūko sievieti ar iekāri, jau ir pārkāpis laulību ar viņu savā sirdī.</J>


text:
<J>Bet, ja tava labā acs tevi apgrēcina, izrauj to un met projām, jo labāk tev ir zaudēt vienu savu locekli, nekā visa tava miesa tiek iemesta ellē.</J>


text:
<J>Un, ja tava labā roka tevi apgrēcina, nocērt to un met projām, jo labāk tev zaudēt vienu savu locekli, nekā visa tava miesa nonāk ellē.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: ikviens, kas atlaiž savu sievu, izņemot viņas netiklības dēļ, spiež viņu pārkāpt laulību; un, kas šķirtu prec, tas pārkāpj laulību.</J>


text:
<J>Jūs vēl esat dzirdējuši, ka tēvutēviem sacīts: nelauz zvērestu, un pildi, ko Kungam esi zvērējis.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: nestājieties pretim ļaunumam; ja kāds tev sit pa labo vaigu, tam pagriez arī otru.</J>


text:
<J>ka jūs topat sava debesu Tēva bērni; jo viņš liek saulei uzlēkt pār ļauniem un labiem un lietum līt pār taisniem un netaisniem.</J>


text:
<J>Sargieties darīt labos darbus cilvēku priekšā, ka tie jūs ievērotu, jo tad jums nebūs nekādas algas no jūsu debesu Tēva.</J>


text:
<J>Kad tu dari žēlsirdības darbus, neliec savā priekšā tauri pūst, kā to dara liekuļi sinagogās un uz ielām, lai cilvēki tos godinātu. Patiesi es jums saku: tie jau saņēmuši savu algu.</J>


text:
<J>Kad jūs lūdzat, neesiet kā liekuļi, kuriem patīk sinagogās un uz ielu stūriem stāvēt un ilgi lūgt Dievu, lai cilvēkiem izrādītos. Patiesi es jums saku: tie savu algu jau saņēmuši.</J>


text:
<J>Bet, kad tu lūdz, tad ieej savā kambarī un, durvis aizslēdzis, lūdz savu Tēvu apslēptībā, un tavs Tēvs, kas redz apslēptībā, tevi atalgos.</J>


text:
<J>Un neieved mūs kārdināšanā, bet atpestī mūs no ļaunā,… jo Tev pieder valstība, spēks un gods mūžīgi mūžos, Āmen! <n>dažos manuskriptos panta otrā daļa nav minēta</n></J>


text:
<J>Kad jūs gavējat, neesiet nīgri kā liekuļi, kas rāda drūmu seju, lai rādītos cilvēkiem kā gavētāji. Patiesi es jums saku: tie savu algu jau saņēmuši.</J>


text:
<J>ka tu nerādies kā gavētājs cilvēkiem, bet savam Tēvam apslēptībā, un tavs Tēvs, kas redz apslēptībā, tevi atalgos.</J>


text:
<J>bet krājiet sev mantas debesīs, kur ne kodes, ne rūsa tās nemaitā un kur zagļi nerok un nezog.</J>


text:
<J>Bet, ja tava acs ir ļauna, tad visa tava miesa būs aptumšota. Ja nu gaisma, kas tevī, ir tumsa, cik liela tad ir pati tumsa!</J>


text:
<J>Neviens nevar kalpot diviem kungiem; vai nu vienu tas ienīdīs un otru mīlēs, vai arī vienam izdabās un otru nicinās. Jūs nevarat kalpot Dievam un mamonam.</J>


text:
<J>Tādēļ es jums saku: nezūdieties savas dzīvības dēļ – ko ēdīsiet un ko dzersiet, nedz savas miesas dēļ – ko vilksiet mugurā. Vai tad dzīvība nav vērtāka kā barība un miesa kā drēbes?</J>


text:
<J>Pavērojiet putnus debesīs – ne tie sēj, ne pļauj, ne savāc ražu šķūņos; jūsu debesu Tēvs tos baro. Vai jūs neesat daudz vairāk vērti kā viņi?</J>


text:
<J>Kādēļ jūs zūdāties par savu apģērbu? Mācieties no lilijām pļavā, kā tās aug – ne tās nopūlas, ne vērpj,</J>


text:
<J>Ja nu Dievs pļavas zāli, kas šodien ir, bet rīt tiek iemesta krāsnī, tā ģērbj, cik gan daudz vairāk jūs, jūs mazticīgie?!</J>


text:
<J>Nezūdieties par rītdienu, jo rītdiena pati par sevi parūpēsies; katrai dienai pietiek savu bēdu.</J>


text:
<J>Jo, ar kādu tiesu jūs tiesājat, ar tādu jūs tiksiet tiesāti, un, ar kādu mēru jūs mērāt, ar tādu jums tiks nomērīts.</J>


text:
<J>Un kā tu vari sacīt savam brālim: ļauj man izņemt gruzīti no tavas acs, – kad, redzi, baļķis ir tavā paša acī?</J>


text:
<J>Tu liekuli, izņem vispirms baļķi no savas acs, tad redzēsi, kā izņemt gruzīti no sava brāļa acs.</J>


text:
<J>Kas svēts, to nedodiet suņiem un nemetiet savas pērles cūkām priekšā, ka tās ar savām kājām pērles nesamin un suņi atgriezušies jūs nesaplosa.</J>


text:
<J>Ja nu jūs, ļauni būdami, saviem bērniem dodat labas dāvanas, cik daudz vairāk laba jūsu debesu Tēvs dos tiem, kas viņu lūdz.</J>


text:
<J>Visu, ko jūs gribat, lai cilvēki jums dara, tāpat dariet arī jūs viņiem; jo tā ir bauslība un pravieši.</J>


text:
<J>Ieejiet pa šaurajiem vārtiem, jo plati ir vārti un plats ir ceļš, kas ved pazušanā, un daudzi pa tiem ieiet.</J>


text:
<J>Uzmanieties no viltus praviešiem, tie nāk pie jums avju drēbēs, taču no iekšpuses tie ir plēsīgi vilki.</J>


text:
<J>Ne ikviens, kas man saka: Kungs, Kungs! – ieies Debesu valstībā, bet tas, kas dara mana debesu Tēva gribu.</J>


text:
<J>Daudzi tajā dienā man sacīs: Kungs, Kungs! Vai mēs tavā vārdā nepravietojām? Vai mēs tavā vārdā neizdzinām dēmonus? Vai tavā vārdā daudzus brīnumainus darbus nedarījām?</J>


text:
<J>Tad nu ikviens, kas šos manus vārdus dzird un dara, ir līdzināms saprātīgam vīram, kas savu namu būvējis uz klints.</J>


text:
<J>Kad lietus nāca un straumes plūda, un vēji pūta un gāzās pār šo namu, tas nesabruka, tādēļ ka tā pamati bija likti uz klints.</J>


text:
<J>Bet ikviens, kas šos manus vārdus dzird un nedara, ir līdzināms nejēgam, kas savu namu būvējis uz smiltīm.</J>


text:
<J>Kad lietus nāca un straumes plūda, un vēji pūta un triecās pret šo namu, tas sabruka, un posts bija liels.”</J>


text:
Un, redzi, kāds spitālīgais, pienācis klāt, nometās ceļos viņa priekšā un sacīja: “Kungs, ja vien tu gribi, tu vari mani šķīstīt!”


text:
Jēzus, roku izstiepis, pieskārās viņam un sacīja: <J>“Es gribu, topi šķīsts!”</J> Un tūlīt viņš tapa šķīsts no savas spitālības.


text:
Jēzus viņam sacīja: <J>“Pielūko, nevienam to nestāsti, bet ej, rādies priesterim un pienes upurdāvanu, ko Mozus ir noteicis, viņiem par liecību.”</J>


text:
Bet centurions atbildēja: “Kungs, es neesmu tā cienīgs, ka tu nāc manā namā; dod tikai pavēli, un mans kalps būs dziedināts.


text:
Jo arī es esmu cilvēks, kas pakļauts varai, un man ir padotie – kareivji; kad vienam es saku: ej, – tas iet, un citam: nāc, – viņš nāk, un savam kalpam: dari to, – viņš dara.”


text:
To dzirdēdams, Jēzus izbrīnījās un sacīja tiem, kas viņam sekoja: <J>“Patiesi es jums saku: ne pie viena Israēlā es tādu ticību neesmu atradis.</J>


text:
<J>Un es jums saku: daudzi nāks no austrumiem un rietumiem un sēdēs kopā ar Ābrahāmu, Īzaku un Jēkabu Debesu valstībā,</J>


text:
Tad Jēzus sacīja centurionam: <J>“Ej, lai tev notiek, kā tu esi ticējis!”</J> Un kalps tapa vesels tanī pašā stundā.


text:
Kad pienāca vakars, pie viņa atveda daudzus dēmonu apsēstus. Un viņš garus izdzina ar vārdu un dziedināja visus neveselos,


text:
ka piepildītos, ko Kungs caur pravieti Jesaju ir sacījis: viņš uzņēma mūsu kaites un nesa mūsu sērgas.


text:
Jēzus tam sacīja: <J>“Lapsām ir alas un debesu putniem ligzdas, bet Cilvēka Dēlam nav kur galvu nolikt.”</J>


text:
Kad viņš nonāca otrā pusē, Gadaras apgabalā, viņu sastapa divi dēmonu apsēsti, kas bija iznākuši no kapiem; tie bija ļoti bīstami, tādēļ neviens nevarēja pa šo ceļu staigāt.


text:
Un, redzi, tie sāka kliegt: “Kāda daļa mums ar tevi, Dieva Dēls? Vai tu esi nācis pirms laika mūs mocīt?”


text:
Jēzus tiem sacīja: “Ejiet!” Un tie izgājuši iegāja cūkās, un, redzi, viss ganāmpulks metās no kraujas jūrā un noslīka ūdenī.


text:
Un, redzi, visa pilsēta iznāca Jēzum pretī, un, viņu ieraudzījuši, tie lūdza, lai viņš iet prom no to apvidus.


text:
Un, redzi, tie atnesa pie viņa kādu paralizēto, kas gulēja gultā; un Jēzus, viņu ticību redzēdams, sacīja paralizētajam: <J>“Esi drošs, dēls, tavi grēki tev piedoti.”</J>


text:
<J>Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot,”</J> – un viņš sacīja paralizētajam: <J>“Celies, ņem savu gultu un ej uz mājām!”</J>


text:
Jēzus, no turienes iedams projām, ieraudzīja muitnīcā sēžam kādu cilvēku, vārdā Matejs, un viņam sacīja: <J>“Seko man!”</J> Un tas piecēlies sekoja viņam.


text:
Reiz, kad viņš sēdēja tā namā pie galda, redzi, arī daudz muitnieku un grēcinieku nāca un sēdēja līdz ar Jēzu un viņa mācekļiem pie galda.


text:
Farizeji, to redzēdami, sacīja viņa mācekļiem: “Kādēļ jūsu Skolotājs ēd kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?”


text:
<J>Bet jūs ejiet un mācieties saprast, ko nozīmē: es gribu žēlsirdību, ne upuri; jo es neesmu nācis aicināt taisnos, bet grēciniekus.”</J>


text:
Tad pie viņa atnāca Jāņa mācekļi un jautāja: “Kādēļ mēs un farizeji bieži gavējam, bet tavi mācekļi negavē?”


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Kā var kāzu viesi sērot, kamēr līgavainis ar tiem? Bet nāks dienas, kad viņiem tiks atņemts līgavainis, tad tie gavēs.</J>


text:
<J>Neviens nešuj jauna auduma ielāpu uz vecām drēbēm, jo ielāps noplīst no drēbēm, un plīsums kļūst vēl lielāks.</J>


text:
<J>Tāpat arī jaunu vīnu neviens nelej vecos ādas maisos, citādi maisi saplīst un vīns izlīst, un maisi iet bojā. Bet jaunu vīnu lej jaunos maisos, tad veseli paliek abi.”</J>


text:
Jēzum ar viņiem vēl runājot, redzi, viens vecākais nāca un nometās ceļos viņa priekšā un sacīja: “Mana meita nupat nomira. Bet nāc, uzliec viņai savu roku, un tā dzīvos.”


text:
Un, redzi, kāda sieviete, kas divpadsmit gadus slimoja ar asiņošanu, pienāca no mugurpuses un pieskārās viņa drēbju malai.


text:
Bet Jēzus, pagriezies un viņu ieraudzījis, teica: <J>“Esi droša, meita, tava ticība tevi ir dziedinājusi!”</J> Un sieviete kļuva vesela tajā pašā brīdī.


text:
Kad Jēzus devās projām, viņam sekoja divi aklie, skaļi saukdami: “Dāvida dēls, apžēlojies par mums!”


text:
Kad viņš iegāja namā, aklie pienāca pie viņa, un Jēzus viņiem jautāja: <J>“Vai jūs ticat, ka es to varu izdarīt?”</J> Tie viņam sacīja: “Jā, Kungs!”


text:
un viņu acis atvērās. Tad Jēzus tos stingri nobrīdināja: <J>“Pielūkojiet, lai neviens to neuzzinātu!”</J>


text:
Un, kad dēmons bija izdzīts, mēmais sāka runāt. Tad ļaudis brīnījās un sacīja: “Nekas tamlīdzīgs Israēlā vēl nekad nav redzēts!”


text:
Jēzus gāja pa visām pilsētām un ciemiem, mācīdams viņu sinagogās un sludinādams Valstības evaņģēliju, un dziedinādams visus slimos un vārgos.


text:
Un, redzēdams ļaužu pūli, viņš iežēlojās par tiem, jo tie bija novārguši un pamesti kā avis, kurām nav gana.


text:
Jēzus, pieaicinājis savus divpadsmit mācekļus, deva viņiem varu izdzīt nešķīstos garus un dziedināt no visām slimībām un kaitēm.


text:
Bet divpadsmit apustuļu vārdi ir šādi: vispirms – Sīmanis, saukts Pēteris, un viņa brālis Andrejs; tad Jēkabs, Zebedeja dēls, un viņa brālis Jānis,


text:
<J>Dziediniet slimus, uzceliet mirušus, šķīstiet spitālīgus, izdzeniet dēmonus; bez maksas jūs esat saņēmuši, bez maksas dodiet.</J>


text:
<J>nedz somu ceļā, nedz divi svārkus, nedz apavus, nedz spieķi; jo strādnieks savu iztiku ir cienīgs saņemt.</J>


text:
<J>Un, kurā pilsētā vai ciemā jūs ieiesiet, tur izjautājiet, kurš tajā ir cienīgs; pie tā arī palieciet, kamēr aiziesiet.</J>


text:
<J>un, ja šis nams ir cienīgs, jūsu miers nāks pār to, bet, ja nav cienīgs, lai jūsu miers atgriežas pie jums.</J>


text:
<J>Ja kāds jūs neuzņem un neuzklausa jūsu vārdus, iedami ārā no šī nama vai šīs pilsētas, nokratiet putekļus no savām kājām.</J>


text:
<J>Bet, kad tie jūs nodos, neuztraucieties, kā un ko jūs runāsiet, jo tajā pašā brīdī jums tiks dots, kas jāsaka,</J>


text:
<J>Kad jūs vajās vienā pilsētā, bēdziet uz citu; patiesi es jums saku: jūs nebūsiet vēl apstaigājuši Israēla pilsētas, kad Cilvēka Dēls jau nāks.</J>


text:
<J>Pietiek, ja māceklis top kā viņa skolotājs un kalps kā viņa kungs. Ja nama saimnieks tiek saukts par Belcebulu, tad vēl jo vairāk viņa ļaudis.</J>


text:
<J>Bet nebīstieties no tiem, jo nav nekā aizsegta, kas netiktu atklāts, un nekā slepena, kas nekļūtu zināms.</J>


text:
<J>Ko es jums runāju tumsā, to sakiet gaismā, un, kas teikts jūsu ausī, to pasludiniet no namu jumtiem.</J>


text:
<J>Nebīstieties no tiem, kas miesu nonāvē, bet dvēseli nespēj nonāvēt, bīstieties vairāk no tā, kas dvēseli un miesu var pazudināt ellē.</J>


text:
<J>Vai divus zvirbuļus nepārdod par nieka grasi? Un neviens no tiem nekrīt zemē bez jūsu Tēva ziņas.</J>


text:
<J>Tad nu ikvienu, kas mani apliecinās cilvēku priekšā, arī es apliecināšu sava debesu Tēva priekšā.</J>


text:
<J>Nedomājiet, ka es esmu nācis mieru atnest virs zemes; es neesmu nācis atnest mieru, bet zobenu!</J>


text:
<J>Jo es esmu nācis cilvēku sanaidot ar viņa tēvu, meitu ar viņas māti un vedeklu ar viņas vīramāti;</J>


text:
<J>Kas tēvu vai māti mīl vairāk nekā mani, tas nav manis cienīgs; kas dēlu vai meitu mīl vairāk nekā mani, arī nav manis cienīgs.</J>


text:
<J>Kas savu dzīvību atrod, tas to zaudēs, bet, kas savu dzīvību zaudēs manis dēļ, tas to atradīs.</J>


text:
<J>Kas uzņem pravieti pravieša vārdā, tas saņems pravieša algu; kas uzņem taisno taisnā vārdā, tas saņems taisnā algu.</J>


text:
<J>Un, kas padzirdīs vienu no šiem vismazākajiem ar biķeri auksta ūdens vien tādēļ, ka to sauc māceklis, tam viņa alga nezudīs.”</J>


text:
Kad Jēzus bija beidzis mācīt savus mācekļus, viņš no turienes aizgāja mācīt un sludināt viņu pilsētās.


text:
Jānis, atrazdamies ieslodzījumā, dzirdēja par Kristus darbiem un, nosūtījis pie viņa savus mācekļus,


text:
<J>akli redz, kropli staigā, spitālīgi top šķīstīti un kurli dzird, mirušie augšāmceļas un nabagiem tiek sludināta prieka vēsts.</J>


text:
Kad tie devās prom, Jēzus sāka runāt ļaudīm par Jāni: <J>“Ko jūs izgājāt tuksnesī skatīt? Vai niedri, ko vējš šūpo?</J>


text:
<J>Ko tad jūs izgājāt ieraudzīt? Vai cilvēku smalkās drēbēs? Redzi, kas smalkas drēbes valkā, tie ir ķēniņu namos.</J>


text:
<J>Tiešām, ko tad jūs izgājāt ieraudzīt? Vai pravieti? Patiesi es jums saku: pat vairāk nekā pravieti.</J>


text:
<J>Viņš ir tas, par ko ir rakstīts: redzi, es sūtu savu sūtni pirms tevis, kas tev ceļu sagatavos tavā priekšā. –</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: starp dzimušajiem no sievietēm neviens nav cēlies lielāks par Jāni Kristītāju; bet mazākais Debesu valstībā ir lielāks par viņu.</J>


text:
<J>No Jāņa Kristītāja dienām līdz pat šim laikam Debesu valstība tiek pakļauta vardarbībai un varmākas cenšas to sagrābt,</J>


text:
<J>Kam lai es šo paaudzi pielīdzinu? Tā pielīdzināma bērniem, kas sēž tirgus laukumā un sauc uz līdzbiedriem:</J>


text:
<J>mēs jums stabulējām, un jūs nedejojāt, mēs jums dziedājām raudu dziesmu, un jūs nevaimanājāt.</J>


text:
<J>Nāca Cilvēka Dēls, viņš ēd un dzer, un tie saka: redzi, izēdājs un vīna dzērājs, muitnieku un grēcinieku draugs. Bet gudrības darbi ir pareizi.”</J>


text:
Tad Jēzus norāja pilsētas, kur viņa brīnumi visvairāk bija notikuši, jo tās nebija atgriezušās no grēkiem:


text:
<J>“Vai! tev, Horazīna! Vai! tev, Bētsaīda! Ja Tīrā un Sidonā tādi brīnumi būtu notikuši kā pie jums, tie sen jau, maisus apvilkuši un pelnos sēdot, būtu grēkus nožēlojuši.</J>


text:
<J>Un tu, Kapernauma, – vai tu tiksi paaugstināta līdz debesīm? Nē, tu nokāpsi ellē. Ja Sodomā tādi brīnumi būtu notikuši, kādi notika tevī, tad tā būtu vēl šodien.</J>


text:
Tajā pašā laikā Jēzus sacīja: <J>“Es slavēju tevi, Tēvs, debesu un zemes Kungs, ka tu šīs lietas esi apslēpis gudrajiem un saprātīgajiem un tās atklājis bērniņiem!</J>


text:
<J>Mans Tēvs man ir devis visu, un neviens nepazīst Dēlu kā vien Tēvs, nedz Tēvu kā vien Dēls un kam Dēls vēlas to atklāt.</J>


text:
<J>Uzņemieties manu jūgu un mācieties no manis, jo es esmu lēnprātīgs un sirdī pazemīgs, tad jūs atradīsiet atvieglojumu savām dvēselēm;</J>


text:
Tajā laikā Jēzus kādā sabatā gāja caur labības laukiem. Viņa mācekļi bija izsalkuši, un tie sāka plūkt vārpas un ēst.


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Vai tad jūs neesat lasījuši, ko darīja Dāvids un tie, kas ar viņu bija, kad tie bija izsalkuši?</J>


text:
<J>Kā viņš iegāja Dieva namā un ēda Dieva priekšā liktās upurmaizes, ko neklājās ēst nedz viņam, nedz tiem, kas ar viņu bija, bet vienīgi priesteriem.</J>


text:
<J>Vai neesat lasījuši bauslībā, ka priesteri templī sabatā pārkāpj sabatu un tomēr ir bez vainas?</J>


text:
Un, redzi, tur bija kāds cilvēks, kam bija paralizēta roka. Tie viņam jautāja: “Vai drīkst dziedināt sabatā?” – lai pēc tam varētu viņu apsūdzēt.


text:
Bet viņš tiem sacīja: <J>“Kurš no jūsu vidus, kam sabatā avs būtu iekritusi bedrē, to nesatvertu un nevilktu ārā?</J>


text:
Tad Jēzus tam cilvēkam sacīja: <J>“Izstiep savu roku!”</J> Viņš roku izstiepa, un tā kļuva vesela, tāda pati kā otra.


text:
Jēzus, to zinādams, aizgāja no turienes. Viņam sekoja liels ļaužu pūlis, un viņš tos visus dziedināja


text:
redzi, mans kalps, ko es esmu izredzējis, mans mīļotais, uz ko man labs prāts; es likšu uz viņu savu Garu, un viņš pasludinās pagāniem tiesu.


text:
Ielūzušu niedri viņš nenolauzīs, un kvēlojošu dakti viņš nenodzēsīs, kamēr viņš novedīs tiesu līdz uzvarai;


text:
Tad pie viņa atnesa dēmona apsēstu, kas bija akls un kurlmēms, un viņš to dziedināja, tā ka tas varēja runāt un redzēt.


text:
Bet farizeji, to dzirdēdami, sacīja: “Šis jau izdzen dēmonus ne citādi kā ar Belcebula, dēmonu valdnieka, palīdzību!”


text:
Jēzus, viņu domas zinādams, teica: <J>“Ikviena valsts, kas sevī sašķēlusies, tiks izpostīta, un neviena pilsēta vai nams, kas sevī sašķēlies, nepastāvēs.</J>


text:
<J>Ja es izdzenu dēmonus ar Belcebula palīdzību, kā tad jūsu dēli tos izdzen? Tādēļ viņi būs tie, kas jūs tiesās.</J>


text:
<J>Vai – kā var kāds ieiet stipra vīra namā un izlaupīt viņa mantu, ja stipro vispirms nesasien; tikai tad viņš varēs tā namu izlaupīt.</J>


text:
<J>Tādēļ es jums saku: jebkurš grēks un jebkura zaimošana tiks cilvēkiem piedota, bet Svētā Gara zaimošana netiks piedota.</J>


text:
<J>Ja kāds ko sacīs pret Cilvēka Dēlu, tam tiks piedots, bet, kas ko runās pret Svēto Garu, tam netiks piedots nedz šajā, nedz nākamajā laikā.</J>


text:
<J>Vai nu padariet koku labu un viņa augļus labus, vai arī padariet koku nelāgu un viņa augļus sliktus! Koku taču pazīst pēc tā augļiem.</J>


text:
<J>Labs cilvēks no savas sirds labumu krājumiem dod labo, bet ļaunais – no ļaunā krājumiem dod ļauno.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: par visu tukšo runāšanu, ko cilvēki runājuši, tiesas dienā tiem būs jānorēķinās.</J>


text:
Tad pie viņa vērsās rakstu mācītāji un farizeji un sacīja: “Skolotāj, mēs no tevis vēlamies kādu zīmi redzēt.”


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Samaitāta un laulības pārkāpēju paaudze meklē zīmi, bet cita zīme tai netiks dota kā vien pravieša Jonas zīme.</J>


text:
<J>Kā Jona trīs dienas un trīs naktis bija milzu zivs vēderā, tā arī Cilvēka Dēls trīs dienas un trīs naktis būs zemes sirdī.</J>


text:
<J>Ninivieši celsies tiesas dienā pret šo paaudzi un to notiesās; jo, kad Jona sludināja, tie atgriezās no grēkiem. Un, redzi, šeit ir vairāk nekā Jona.</J>


text:
<J>Dienvidu ķēniņiene celsies tiesas dienā pret šo paaudzi un to notiesās, jo viņa nāca no tālām zemēm dzirdēt Sālamana gudrību; un, redzi, šeit ir vairāk nekā Sālamans.</J>


text:
<J>Kad nešķīstais gars no cilvēka ir izgājis, tas apstaigā izkaltušas vietas, meklēdams mieru, bet neatrod.</J>


text:
<J>Tad tas saka: es atgriezīšos savā mājoklī, no kura izgāju. Un atnācis viņš atrod to brīvu, izslaucītu un uzpostu.</J>


text:
<J>Tad viņš iet un ņem sev līdzi septiņus citus garus, par sevi ļaunākus, un iegājuši tie tur mājo. Un beigās šim cilvēkam kļūst daudz ļaunāk, nekā bija sākumā. Tā notiks arī šai ļaunajai paaudzei.”</J>


text:
Jēzum uz ļaužu pūli vēl runājot, redzi, viņa māte un brāļi stāvēja ārpusē un meklēja iespēju ar viņu runāt.


text:
Un liels ļaužu pūlis sapulcējās pie viņa. Tādēļ viņš iekāpa laivā un apsēdās, bet ļaudis stāvēja krastā.


text:
<J>Cita krita akmenājā, kur tai nebija daudz zemes; tā tūlīt uzdīga, tādēļ ka tā nebija dziļi zemē.</J>


text:
<J>Bet cita sēkla krita labā zemē un nesa augļus – cita simtkārtīgus, cita sešdesmitkārtīgus, cita trīsdesmitkārtīgus.</J>


text:
<J>Kam ir, tam tiks dots, un tas būs pārpārēm bagāts, bet, kam nav, tam atņems arī to, kas tam ir.</J>


text:
<J>Es viņiem runāju līdzībās tādēļ, ka tie skatīdamies neredz un klausīdamies nedzird un nesaprot.</J>


text:
<J>Pie viņiem piepildās Jesajas pravietojums: jūs gan klausīsieties, bet nesapratīsiet. Jūs gan skatīsieties, bet neredzēsiet.</J>


text:
<J>Jo šīs tautas sirds ir nejūtīga, viņu ausis ar grūtībām sadzird, un savas acis viņi ir aizvēruši: ka tik ar acīm neredzētu un ar ausīm nedzirdētu, ar sirdi nesaprastu un neatgrieztos, lai es viņus dziedinātu.</J>


text:
<J>Es jums saku: patiesi daudzi pravieši un taisnie ilgojās redzēt, ko jūs redzat, bet tie neredzēja, un dzirdēt, ko jūs dzirdat, bet tie nedzirdēja.</J>


text:
<J>pie ikviena, kas Valstības vārdu dzird, bet neaptver, nāk ļaunais un nolaupa, kas iesēts viņa sirdī. Šis ir tas, kas iesēts ceļmalā.</J>


text:
<J>bet viņā nav sakņu, un viņš ilgi neiztur. Kad nāk spaidi un vajāšanas vārda dēļ, tas tūlīt apgrēkojas.</J>


text:
<J>Bet kas sēts starp ērkšķiem – tas vārdu dzird, bet laicīgās rūpes un bagātības viltus to noslāpē, un viņš kļūst neauglīgs.</J>


text:
<J>Bet kas sēts labā zemē – tas vārdu dzird un saprot, un viņš nes augļus – cits simtkārtīgus, cits sešdesmitkārtīgus, cits trīsdesmitkārtīgus.”</J>


text:
Viņš tiem stāstīja vēl kādu līdzību: <J>“Debesu valstība līdzīga cilvēkam, kas labu sēklu iesēja savā tīrumā,</J>


text:
<J>bet, kad ļaudis gulēja, atnāca viņa ienaidnieks un iesēja nezāles starp kviešiem, un aizgāja.</J>


text:
<J>Nama saimnieka kalpi atnāca pie viņa un teica: kungs, vai tad tu tīrumu neapsēji ar labu sēklu? No kurienes gan tur nezāles?</J>


text:
<J>Viņš tiem atbildēja: tas ir ienaidnieka darbs. Tad kalpi viņam jautāja: vai tu gribi, lai ejam tās izravēt?</J>


text:
<J>Ļaujiet abiem augt kopā līdz pļaujai, un pļaujas laikā es teikšu pļāvējiem: savāciet vispirms nezāles un sasieniet tās kūlīšos sadedzināšanai, bet kviešus savāciet manos šķūņos.”</J>


text:
Vēl citu līdzību Jēzus tiem stāstīja: <J>“Debesu valstība ir līdzīga sinepju graudiņam, ko kāds cilvēks iesēj savā laukā.</J>


text:
<J>Tā gan ir pati mazākā no sēklām, bet, kad izaug, ir lielāka par citiem stādiem un kļūst par koku, tā ka pat debesu putni ligzdo tā zaros.”</J>


text:
Vēl citu līdzību viņš tiem sacīja: <J>“Debesu valstība ir līdzīga raugam, ko sieviete ņēma un iejauca trīs mēros miltu, līdz visa mīkla uzrūga.”</J>


text:
Tā piepildījās, ko Kungs caur pravieti sacījis: es atvēršu muti līdzībās, lai izverd viss apslēptais no radīšanas sākuma.


text:
Pēc tam Jēzus, aizsūtījis ļaudis projām, iegāja namā. Pie viņa piegāja mācekļi un lūdza: “Izskaidro mums līdzību par nezālēm tīrumā.”


text:
<J>Ienaidnieks, kas tās sējis, ir velns, bet pļauja ir laiku piepildījums, un pļāvēji ir eņģeļi.</J>


text:
<J>Cilvēka Dēls sūtīs savus eņģeļus, un tie savāks no viņa Valstības visas apgrēcības un visus ļauna darītājus</J>


text:
<J>Debesu valstība ir līdzīga tīrumā apslēptai mantai, ko cilvēks atradis noslēpj un ar prieku iet un pārdod visu, kas tam ir, un iegādājas šo tīrumu.</J>


text:
<J>Kad tīkls pilns, to izvelk krastā un sēdot labās zivis savāc grozos, bet sapuvušās izmet ārā.</J>


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Tādēļ ikviens rakstu mācītājs, kas mācīts Debesu valstības lietās, ir līdzīgs tādam nama saimniekam, kas dod no savas dārgumu krātuves gan jauno, gan veco.”</J>


text:
Atnācis savā tēvu zemē, viņš vietējos ļaudis mācīja viņu sinagogā, tā ka tie brīnījās: “No kurienes viņā tāda gudrība un tādi spēki?


text:
Un tā tie apgrēkojās viņa dēļ. Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Pravietis nekur nav mazāk godāts kā savā tēvu zemē un savā namā.”</J>


text:
un sacīja saviem kalpiem: “Šis ir Jānis Kristītājs, kas uzcēlies no mirušajiem, un tādēļ brīnumi notiek caur viņu.”


text:
Hērods bija pavēlējis Jāni apcietināt un ieslodzīt cietumā Hērodijas, sava brāļa Filipa sievas, dēļ,


text:
Bet Hēroda dzimšanas dienas svinībās tiem dejoja Hērodijas meita, un viņa tik ļoti iepatikās Hērodam,


text:
Kad Jēzus to dzirdēja, viņš visus atstāja un brauca ar laivu uz kādu nomaļu vietu. Bet ļaudis, to padzirdējuši, gāja kājām no pilsētām viņam pakaļ.


text:
Kad vakars tuvojās, pie viņa pienāca mācekļi un sacīja: “Šī vieta ir nomaļa, un laiks jau ir vēls; atlaid ļaudis, lai tie iet tuvējos ciemos un pērk sev ēdamo.”


text:
Jēzus lika ļaužu pūlim apsēsties zālē, paņēma tās piecas maizes un divas zivis; viņš pacēla acis uz debesīm, pateicās un, maizi lauzis, deva to mācekļiem, bet mācekļi – ļaudīm.


text:
Un Jēzus tūlīt lika mācekļiem sakāpt laivā un pirmajiem doties pāri uz otru pusi, kamēr viņš atlaida ļaužu pūli.


text:
Mācekļi, redzēdami viņu pa jūras virsu staigājam, izbijušies sauca: “Tas ir spoks!” – un kliedza no bailēm.


text:
Tūdaļ, roku izstiepis, Jēzus viņu satvēra un viņam sacīja: <J>“Mazticīgais, kādēļ tu šaubījies?”</J>


text:
<J>Dievs taču ir sacījis: godā savu tēvu un māti, – un: kas rupji izrunājas pret tēvu un māti, lai mirdams mirst.</J>


text:
<J>Bet jūs sakāt: ja kāds saka savam tēvam vai mātei: es ziedošu Dievam to, kas jums pienākas no manis, –</J>


text:
<J>Ne tas, kas caur muti ieiet, sagāna cilvēku, bet gan tas, kas no mutes iziet, sagāna cilvēku.”</J>


text:
Tad pie viņa pienāca mācekļi un teica: “Vai tu zini, ka farizeji, kas dzirdēja šos vārdus, tika apgrēcināti?”


text:
<J>No sirds iziet ļauni nodomi, slepkavība, laulības pārkāpšana, izvirtība, zagšana, apmelošana, zaimi;</J>


text:
Un, redzi, kāda kanaāniešu sieviete, kas tur dzīvoja, nāca pie viņa, saukdama: “Kungs, Dāvida dēls, apžēlojies par mani! Manu meitu dēmons briesmīgi moka!”


text:
Bet viņš tai neatbildēja ne vārda. Tad viņa mācekļi pienāca un lūdza: “Palīdzi tai, jo tā kliedz, nākdama aiz mums.”


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Es neesmu sūtīts ne pie viena cita kā vienīgi pie Israēla nama pazudušajām avīm.”</J>


text:
Tad Jēzus viņai atbildēja: <J>“Ak, sieviete, tava ticība ir liela! Lai notiek, kā tu vēlies.”</J> Un tajā brīdī viņas meita kļuva vesela.


text:
Un liels ļaužu pūlis nāca pie viņa un kopā ar tiem kropli, akli, tizli, mēmi un vēl daudzi citi. Viņi nolika tos pie Jēzus kājām, un viņš dziedināja tos.


text:
Ļaudis brīnījās, redzēdami mēmos runājam, tizlos veselus, kroplos staigājam un aklos redzīgus. Un tie slavēja Israēla Dievu.


text:
Tad Jēzus, pieaicinājis savus mācekļus, sacīja: <J>“Man ļoti žēl šo ļaužu, jo tie jau trīs dienas ir pie manis un tiem nav ko ēst, bet es negribu neēdušus tos atlaist, ka tie ceļā nenovārgst.”</J>


text:
Mācekļi viņam sacīja: “Kur mēs ņemsim šajā nomaļajā vietā tik daudz maizes, lai paēdinātu tādu ļaužu pūli?”


text:
viņš ņēma šīs septiņas maizes un arī zivtiņas, pateicās, lauza un deva saviem mācekļiem, bet mācekļi – ļaudīm.


text:
Un visi ēda un bija sāti, un tie salasīja ar pārpalikušajiem maizes gabaliem septiņus lielus grozus.


text:
Pie Jēzus pienāca farizeji un saduķeji un izaicinādami prasīja, lai viņš tiem rādītu kādu zīmi no debesīm.


text:
<J>un rīta agrumā: šodien būs vējains, jo debess ir apmākusies un sārtojas. – Debess izskatu jūs protat atšķirt, bet laiku zīmes nespējat saprast.</J>


text:
<J>Samaitāta un laulības pārkāpēju paaudze meklē zīmi, bet tai cita zīme netiks dota kā vien Jonas zīme.”</J> Un, tos pametis, viņš devās projām.


text:
<J>Vai jūs vēl neaptverat? Vai tad neatceraties tās piecas maizes pieciem tūkstošiem? Un cik grozu jūs vēl pielasījāt?</J>


text:
<J>Un vai neatceraties tās septiņas maizes četriem tūkstošiem, un cik lielo grozu vēl pielasījāt?</J>


text:
<J>Kādēļ jūs neaptverat, ka es nerunāju par maizi, sacīdams: sargieties no farizeju un saduķeju rauga?”</J>


text:
Tad tie saprata, ka viņš tiem mācīja sargāties nevis no maizes rauga, bet no farizeju un saduķeju mācības.


text:
Nonācis Filipa Cēzarejas robežās, Jēzus jautāja saviem mācekļiem: <J>“Par ko ļaudis uzskata Cilvēka Dēlu?”</J>


text:
Viņi atbildēja: “Vieni par Jāni Kristītāju, otri par Eliju, vēl citi – par Jeremiju vai kādu no praviešiem.”


text:
Jēzus viņam atbildēja: <J>“Laimīgs tu esi, Sīmani, Jonas dēls, jo miesa un asinis to tev neatklāja, bet mans debesu Tēvs.</J>


text:
<J>Es tev saku: tu esi Pēteris, un uz šīs klints es celšu savu Baznīcu, un elles vārti to neuzveiks.</J>


text:
<J>Es tev došu Debesu valstības atslēgas. Tas, ko tu siesi virs zemes, būs siets arī debesīs, un tas, ko tu atraisīsi virs zemes, būs atraisīts arī debesīs.”</J>


text:
No tā laika Jēzus sāka saviem mācekļiem atklāti teikt, ka viņam būs jāiet uz Jeruzālemi un būs daudz jācieš no vecajiem, virspriesteriem un rakstu mācītājiem un ka viņam jātiek nonāvētam un pēc trim dienām augšāmceltam.


text:
Pēteris, paaicinājis Jēzu sānis, norāja viņu: “Lai Dievs pasargā tevi, Kungs! Tas nekad tev nenotiks!”


text:
Bet viņš pagriezies sacīja uz Pēteri: <J>“Atkāpies no manis, sātan, tu man esi par apgrēcību, tu nedomā pēc Dieva, bet pēc cilvēka prāta.”</J>


text:
Tad Jēzus teica saviem mācekļiem: <J>“Ja kāds grib man sekot, tas lai aizliedz sevi, ņem savu krustu un seko man!</J>


text:
<J>Jo, kas grib glābt savu dzīvību, to zaudēs, bet, kas savu dzīvību zaudēs manis dēļ, tas to atradīs.</J>


text:
<J>Ko gan iegūst cilvēks, ja tas iemanto visu pasauli, bet savai dvēselei nodara ļaunumu? Un ko cilvēks lai dod kā samaksu par savu dvēseli?</J>


text:
<J>Jo Cilvēka Dēls nāks sava Tēva godībā līdz ar saviem eņģeļiem, un tad viņš ikvienam atmaksās pēc viņa darbiem.</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: daži no tiem, kas šeit, nāvi nebaudīs, pirms nebūs redzējuši Cilvēka Dēlu nākam savā Valstībā.”</J>


text:
Pēc sešām dienām Jēzus ņēma sev līdzi Pēteri, Jēkabu un Jāni, viņa brāli, un uzveda tos savrup kādā augstā kalnā,


text:
un viņš tapa pārveidots to priekšā – viņa vaigs mirdzēja kā saule, un viņa drēbes tapa baltas kā gaisma.


text:
Un Pēteris vērsās pie Jēzus un sacīja: “Kungs, šeit mums ir labi, ja tu gribi, es šeit uzcelšu trīs teltis – vienu tev, vienu Mozum un vienu Elijam.”


text:
Kad viņš vēl runāja, redzi, spožs padebesis tos apēnoja, un pēkšņi balss no padebeša atskanēja: “Šis ir mans mīļotais Dēls, uz ko man labs prāts, klausiet viņu!”


text:
Kāpjot no kalna lejā, Jēzus tiem pavēlēja: <J>“Nestāstiet nevienam par šo redzējumu, kamēr Cilvēka Dēls nebūs uzcēlies no mirušajiem.”</J>


text:
<J>bet es jums saku: Elija jau atnāca, bet tie viņu nepazina un izrīkojās ar viņu, kā gribēja. Tāpat arī Cilvēka Dēlam būs jācieš no tiem.”</J>


text:
un sacīja: “Kungs, apžēlojies par manu dēlu, jo viņš mokās ar mēnessērdzību un smagi cieš; viņš bieži krīt ugunī un bieži ūdenī.


text:
Jēzus uz to atbildēja: <J>“Ak tu neticīgā un samaitātā paaudze! Cik ilgi es vēl būšu pie jums? Cik ilgi vēl jūs pacietīšu? Nesiet viņu šurp pie manis!”</J>


text:
Viņš tiem atbildēja: <J>“Savas mazticības dēļ; es jums saku: patiesi, ja jums ticība ir kā sinepju graudiņš, jūs sacīsiet šim kalnam: pārcelies no šejienes uz turieni, – un tas pārcelsies. Un nekas jums nebūs neiespējams.”</J>


text:
Bet šī suga nevar iziet citādi kā vien ar lūgšanu un gavēšanu. <n>Dažos manuskriptos šis pants nav pieminēt</n>


text:
Kad viņi iegāja Kapernaumā, pie Pētera pienāca nodokļa ievācēji un jautāja: “Vai jūsu Skolotājs nodokli nemaksā?”


text:
Viņš atbildēja: “Maksā gan.” Kad Pēteris iegāja namā, Jēzus sagaidīja viņu ar jautājumu: <J>“Pēteri, kā tu domā – no kā zemes valdnieki savāc muitu vai nodevas? Vai no saviem dēliem vai no kādiem citiem?”</J>


text:
<J>Bet, lai mēs viņus neapgrēcinātu, aizej uz jūru un izmet makšķeri, un ņem pirmo zivi, kas pieķersies, un, tās muti atvēris, tu atradīsi sudraba monētu ; ņem to un dod viņiem par mani un sevi.”</J>


text:
sacīja: <J>“Es jums saku: patiesi, ja jūs nemaināties un netopat kā bērniņi, jūs neieiesiet Debesu valstībā.</J>


text:
<J>Kas apgrēcina vienu no šiem mazākajiem, kas tic uz mani, tam būtu labāk, ja tam uzkārtu dzirnakmeni kaklā un to noslīcinātu jūras dziļumā.</J>


text:
<J>Vai! pasaulei, kad nāk apgrēcība! Apgrēcībai gan ir jānāk, bet vai! tam cilvēkam, caur kuru nāk apgrēcība!</J>


text:
<J>Un, ja tava roka vai kāja tevi apgrēcina, nocērt to un aizmet projām! Labāk tev tizlam un kroplam ieiet dzīvībā, nekā ja tev ir abas rokas un kājas un tu tiec iemests mūžīgā ugunī.</J>


text:
<J>Ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to un aizmet projām. Labāk tev vienacainam ieiet dzīvībā, nekā ja tev ir abas acis un tu tiec iemests elles ugunīs.</J>


text:
<J>Pielūkojiet, ka jūs nevienu no šiem mazākajiem nenonicināt, jo es jums saku: viņu eņģeļi debesīs vienmēr redz mana debesu Tēva vaigu.</J>


text:
<J>Kā jūs domājat? Ja kādam cilvēkam pieder simts avju un viena no tām nomaldās, vai tad viņš neatstās pārējās deviņdesmit deviņas kalnos un nedosies meklēt to nomaldījušos?</J>


text:
<J>Un, ja viņam gadās to atrast, es jums saku: patiesi viņš priecājas par to vairāk nekā par tām deviņdesmit deviņām, kas nebija nomaldījušās.</J>


text:
<J>Ja tavs brālis pret tevi grēko, tad ej un uzrādi viņa vainu, kad esat divatā; ja viņš tevi klausa, tu savu brāli esi atguvis.</J>


text:
<J>Ja viņš tevi neklausa, tad ņem līdzi vēl vienu vai divus, lai no divu vai trīs liecinieku mutes katrs vārds tiek apstiprināts.</J>


text:
<J>Ja viņš tos neklausa, tad saki to draudzei; un, ja viņš neklausa draudzi, tad uzskati viņu par pagānu vai muitnieku.</J>


text:
<J>Es jums saku: patiesi, ko vien jūs virs zemes siesiet, tas būs siets arī debesīs; un, ko vien jūs virs zemes atraisīsiet, tas būs atraisīts arī debesīs.</J>


text:
<J>Un vēl es jums saku: ja divi no jums virs zemes vienprātīgi kaut ko lūgs, tad mans debesu Tēvs viņiem to piešķirs.</J>


text:
Tad Pēteris piegāja viņam klāt un jautāja: “Cik reižu man jāpiedod savam brālim, kas grēko pret mani? Vai pietiek līdz septiņām reizēm?”


text:
Jēzus viņam atbildēja: <J>“Es tev nesaku: līdz septiņām reizēm, bet gan: līdz septiņdesmit reiz septiņām.</J>


text:
<J>Un, tā kā viņš nespēja samaksāt, viņa kungs pavēlēja pārdot gan viņu pašu, gan viņa sievu un bērnus, gan visu, kas tam bija, un parādu samaksāt.</J>


text:
<J>Šis kalps, izgājis ārā, ieraudzīja kādu savu biedru, kas viņam bija parādā simts denāriju. Viņš to satvēris žņaudza un sacīja: atdod, ko esi parādā!</J>


text:
<J>Citi kalpi, viņa biedri, to redzēdami, ļoti noskuma; tie gāja un visu notikušo atstāstīja kungam.</J>


text:
<J>Tad kungs viņu pasauca un sacīja: tu nelietīgais kalps, visu tavu parādu es tev atlaidu, kad tu lūdzi.</J>


text:
Un notika, kad Jēzus bija beidzis runāt šos vārdus, viņš devās projām no Galilejas un, iedams pa Aizjardānu, nonāca Jūdejas zemē.


text:
Pienāca kādi farizeji un, viņu izaicinādami, jautāja: “Vai ir atļauts vīram atlaist sievu kura katra iemesla dēļ?”


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Vai jūs neesat lasījuši, ka Radītājs jau no iesākuma viņus radīja kā vīrieti un sievieti</J>


text:
un sacīja: <J>tādēļ cilvēks atstās tēvu un māti un pieķersies savai sievai, un tie divi būs viena miesa. –</J>


text:
<J>Tā ka tie vairs nav divi, bet viena miesa. Tādēļ, ko Dievs savienojis, to cilvēkam nebūs šķirt.”</J>


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Viņš ir atļāvis jums šķirties no savām sievām jūsu cietsirdības dēļ, bet pašā sākumā tas tā nebija.</J>


text:
<J>Es jums saku: ja kāds savu sievu atlaiž ne viņas netiklības dēļ un apprec citu, tas pārkāpj laulību.”</J>


text:
<J>Ir einuhi, kas tādi piedzimuši no mātes miesām. Ir citi, kurus par tādiem padarījuši cilvēki; un ir tādi, kas paši sevi lēmuši bezlaulībai Debesu valstības dēļ. Kas to spēj saprast, lai saprot.”</J>


text:
Tad ļaudis atnesa bērniņus pie Jēzus, ka viņš tiem rokas uzliktu un par tiem aizlūgtu, bet mācekļi viņus norāja.


text:
Taču Jēzus sacīja: <J>“Laidiet bērniņus pie manis, neliedziet tiem, jo tādiem pieder Debesu valstība.”</J>


text:
Un, redzi, kāds jauneklis, pienācis klāt, jautāja: “Skolotāj, ko labu man darīt, lai man būtu mūžīgā dzīvība?”


text:
Jēzus tam atbildēja: <J>“Ko tu man jautā par to, kas labs? Viens vienīgais ir labs! Bet, ja tu gribi ieiet dzīvībā, tad ievēro baušļus.”</J>


text:
Tas jautāja: “Kurus?” Viņš atbildēja: <J>“Nenogalini; nepārkāp laulību; nezodz; nedod nepatiesu liecību;</J>


text:
Jēzus tam sacīja: <J>“Ja tu gribi būt pilnīgs, ej pārdod visu, kas tev pieder, un izdāvā nabagiem, tad tev būs manta debesīs, un nāc, seko man.”</J>


text:
Tad Jēzus sacīja saviem mācekļiem: <J>“Patiesi es jums saku: bagātam būs grūti ieiet Debesu valstībā.</J>


text:
<J>Vēl es jums saku: vieglāk kamielim iziet caur adatas aci, nekā bagātam ieiet Dieva valstībā.”</J>


text:
Tad Pēteris viņam par to jautāja: “Redzi, mēs esam visu atstājuši un esam tev sekojuši; kas mums būs par to?”


text:
Jēzus tiem teica: <J>“Patiesi es jums saku: jūs, kas man esat sekojuši, tad, kad viss būs atjaunots un Cilvēka Dēls sēdēs savā godības tronī, arī sēdēsiet uz divpadsmit troņiem un tiesāsiet divpadsmit Israēla ciltis.</J>


text:
<J>Ikviens, kas atstājis māju vai brāļus, vai māsas, vai tēvu, vai māti, vai sievu, vai bērnus, vai tīrumus mana vārda dēļ, saņems simtkārtīgi un iemantos mūžīgo dzīvību.</J>


text:
<J>“Debesu valstība ir līdzīga nama saimniekam, kurš agri no rīta izgāja nolīgt strādniekus savā vīnadārzā.</J>


text:
<J>Bet, ap vienpadsmito stundu izgājis, viņš ieraudzīja vēl citus stāvam un tiem jautāja: kādēļ jūs visu dienu šeit stāvat dīkā?</J>


text:
<J>Tie viņam atbildēja: neviens mūs nav nolīdzis. Tad viņš tiem sacīja: ejiet arī jūs uz vīnadārzu.</J>


text:
<J>Kad vakars pienāca, vīnadārza saimnieks sacīja savam uzraugam: pasauc strādniekus un izmaksā viņiem algu, vispirms pēdējiem, tad pirmajiem.</J>


text:
<J>šie pēdējie strādāja tikai vienu stundu, bet tu tos esi pielīdzinājis mums, kas visu dienas smagumu un svelmi esam nesuši.</J>


text:
<J>Bet viņš atbildēja vienam no tiem: mans draugs, es tev nenodaru pārestību, vai tad tu nevienojies ar mani par denāriju?</J>


text:
<J>Vai tad es nedrīkstu darīt ar to, kas ir mans, ko vien gribu? Vai arī tava acs ir skaudīga, ka es esmu labs?</J>


text:
<J>“Redzi, mēs dodamies augšup uz Jeruzālemi, un Cilvēka Dēls tiks nodots virspriesteriem un rakstu mācītājiem, un tie viņu notiesās uz nāvi</J>


text:
<J>un nodos pagāniem, lai viņu apsmietu, šaustītu un sistu krustā, un trešajā dienā viņš augšāmcelsies.”</J>


text:
Tad pienāca pie viņa Zebedeja dēlu māte kopā ar saviem dēliem, nometās ceļos viņa priekšā un kaut ko lūdza.


text:
Jēzus viņai jautāja: <J>“Ko tu gribi?”</J> Tā viņam atbildēja: “Saki, lai šie abi mani dēli sēd tavā Valstībā viens tev pie labās rokas, otrs – pie kreisās.”


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Jūs nesaprotat, ko lūdzat. Vai jūs varat dzert to biķeri, kas man būs jādzer?”</J> Tie atbildēja: “Varam.”


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Jūs gan dzersiet manu biķeri, bet sēdināt kādu pie savas labās vai pie kreisās rokas – tas man nepiederas; tās būs tiem, kam mans Tēvs to sagatavojis.”</J>


text:
Bet Jēzus, viņus pieaicinājis, sacīja: <J>“Jūs zināt, ka valdnieki tautas apspiež un viņu varenie ir varmācīgi pret tām.</J>


text:
<J>Jo tāpat arī Cilvēka Dēls nav nācis, lai viņam kalpotu, bet lai viņš pats kalpotu un atdotu savu dzīvību kā izpirkšanas maksu par daudziem.”</J>


text:
Un, redzi, divi akli vīri, sēdēdami ceļmalā, dzirdēja Jēzu garām ejam. Tie sāka skaļā balsī saukt: “Kungs, tu Dāvida dēls, apžēlojies par mums!”


text:
Bet ļaudis apsauca tos, ka tie klusētu. Tad tie sauca vēl skaļāk: “Kungs, tu Dāvida dēls, apžēlojies par mums!”


text:
un tiem sacīja: <J>“Dodieties uz ciemu, kas jūsu priekšā. Tur jūs tūlīt atradīsiet ēzeļmāti piesietu un ēzelīti līdz ar viņu, atraisiet tos un vediet pie manis.</J>


text:
sakiet Ciānas meitai: redzi, tavs Ķēniņš nāk pie tevis lēnprātīgs, jādams uz ēzeļa, uz jūga ēzeļmātes kumeļa. –


text:
Bet ļaužu pūlis, kas gāja viņam gan pa priekšu, gan nopakaļ, sauca: “Ozianna Dāvida dēlam, svētīts, kas nāk Kunga vārdā! Ozianna augstībā! ”


text:
Jēzus iegāja templī un izdzina ārā visus, kas templī pārdeva un pirka, apgāza naudas mijēju galdus un baložu pārdevēju solus.


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Ir rakstīts: manu namu sauks par lūgšanas namu, – bet jūs to esat padarījuši par laupītāju midzeni.”</J>


text:
Kad virspriesteri un rakstu mācītāji redzēja brīnumus, ko viņš darīja, un dzirdēja bērnus templī saucam: Ozianna Dāvida dēlam! – tie apskaitās


text:
un jautāja viņam: “Vai tu dzirdi, ko šie runā?” Jēzus tiem sacīja: <J>“Jā gan! Vai tad jūs nekad neesat lasījuši: tu esi gādājis, ka no bērniņu un zīdaiņu mutes tev atskan slava?”</J>


text:
un, ieraudzījis ceļmalā vīģes koku, viņš piegāja tam klāt, bet, neatradis uz tā nekā cita kā vien lapas, viņš tam sacīja: <J>“Lai nemūžam uz tevis vairs neienākas neviens auglis!”</J> Un vīģes koks tūlīt nokalta.


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Patiesi es jums saku: ja jums būtu ticība un jūs nešaubītos, tad jūs ne vien tā varētu darīt ar vīģes koku, bet jūs varētu sacīt šim kalnam: celies un meties jūrā! – un tas notiktu.</J>


text:
Kad viņš atnāca uz templi un mācīja, pie viņa pienāca virspriesteri un tautas vecajie un jautāja: “Kā varā tu to dari? Kas tev ir devis varu to darīt?”


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Es jums arī uzdošu vienu jautājumu, un, ja jūs man atbildēsiet, tad es jums pateikšu, kā varā es to daru.</J>


text:
<J>No kurienes ir Jāņa kristība – no debesīm vai no cilvēkiem?”</J> Tie apspriedās savā starpā: “Ja sacīsim: no debesīm, – viņš teiks: kāpēc tad jūs neticējāt viņam?


text:
Tad viņi Jēzum atbildēja: “Mēs nezinām.” Un viņš tiem sacīja: <J>“Tad arī es jums neteikšu, kā varā es visu to daru.</J>


text:
<J>Bet ko jūs domājat par šo? Kādam cilvēkam bija divi dēli, viņš gāja pie pirmā un lūdza: dēls, ej šodien strādāt vīnadārzā.</J>


text:
<J>Tad tēvs devās pie otra dēla un lūdza to pašu. Tas viņam atbildēja: jā, kungs, – tomēr negāja.</J>


text:
<J>Kurš no šiem diviem rīkojās pēc tēva gribas?”</J> Tie atbildēja: “Pirmais.” Jēzus sacīja tiem: <J>“Patiesi es jums saku: muitnieki un netikles drīzāk nāks Debesu valstībā nekā jūs.</J>


text:
<J>Jo Jānis Kristītājs atnāca pie jums pa taisnības ceļu, taču jūs viņam neticējāt, bet muitnieki un netikles viņam ticēja. Un jūs, to redzēdami, arī vēlāk nenožēlojāt un viņam neticējāt.</J>


text:
<J>Klausieties citu līdzību! Reiz kāds nama saimnieks iestādīja vīnadārzu, to iežogoja, ierīkoja vīnspaidu, uzcēla torni un izdeva dārzu vīnkopjiem, bet pats aizceļoja.</J>


text:
<J>Kad pienāca augļu ienākšanās laiks, viņš aizsūtīja savus kalpus pie vīnkopjiem, lai tie saņemtu no viņiem augļus.</J>


text:
<J>Bet vīnkopji, viņa dēlu ieraudzījuši, runāja savā starpā: šis ir mantinieks! Ejam, nonāvējam viņu – un mantojums būs mūsu.</J>


text:
Tie atbildēja: “Viņš šos ļaundarus bez žēlastības nonāvēs un izdos vīnadārzu citiem vīnkopjiem, kas viņam atdos augļus laikus.”


text:
Tad Jēzus tiem jautāja: <J>“Vai jūs nekad neesat lasījuši Rakstos? – Akmens, ko nama cēlāji atmetuši, ir kļuvis par stūrakmeni; tas ir Kunga darbs un brīnums mūsu acīs. –</J>


text:
<J>Un, kas kritīs uz šo akmeni, tas sašķīdīs, bet, uz kuru tas kritīs, to tas satrieks putekļos.”</J>


text:
<J>Viņš sūtīja vēl citus kalpus, likdams teikt aicinātajiem: redzi, mans mielasts ir sagatavots, mani vērši un nobaroti teļi jau ir nokauti, un viss ir gatavs, nāciet uz kāzām!</J>


text:
<J>Ķēniņš sadusmojās un nosūtīja savu karaspēku iznīcināt šos slepkavas un nodedzināt viņu pilsētu.</J>


text:
<J>Kalpi izgāja uz ceļiem un atveda visus, ko vien sastapa, gan ļaunus, gan labus; un kāzu nams bija pilns mielasta viesiem.</J>


text:
<J>Tad ķēniņš iegāja savus viesus aplūkot un ieraudzīja tur kādu cilvēku, kas nebija tērpies kāzu drēbēs.</J>


text:
<J>Tad ķēniņš sacīja kalpiem: sasieniet viņam kājas un rokas un izmetiet viņu ārā tumsā; tur būs vaimanas un zobu griešana.</J>


text:
Tie sūtīja pie viņa savus mācekļus kopā ar Hēroda piekritējiem, un tie jautāja: “Skolotāj, mēs zinām, ka tu esi patiess, tu Dieva ceļus māci patiesībā un nelokies neviena priekšā, jo tu neuzlūko cilvēka ārieni;


text:
Tie viņam atbildēja: “Cēzara.” Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Tad dodiet cēzaram, kas cēzaram pieder, un Dievam, kas Dievam pieder.”</J>


text:
Tajā pašā dienā atnāca pie viņa saduķeji, kas apgalvoja, ka augšāmcelšanās neesot. Tie viņu izjautāja:


text:
“Skolotāj, Mozus ir sacījis: ja kāds nomirst, būdams bez bērniem, lai viņa brālis apprec viņa sievu un dod savam brālim pēcnācējus. –


text:
Pie mums, redzi, bija septiņi brāļi, pirmais apprecējās un nomira, neatstājis pēcnācējus, un viņa sieva palika viņa brālim.


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Mīli Kungu, savu Dievu, ar visu savu sirdi, ar visu savu dvēseli un visu savu prātu. –</J>


text:
<J>Kungs sacīja manam Kungam: sēdies pie manas labās rokas, līdz es tavus ienaidniekus nolieku tev par kājsolu. –</J>


text:
<J>Visu, ko tie jums saka, pildiet un turiet, bet pēc viņu darbiem nedariet, jo viņi gan saka, bet paši nedara.</J>


text:
<J>Tie sasien smagas un grūti panesamas nastas un uzkrauj tās cilvēku pleciem, bet paši negrib ne ar pirkstu tās pakustināt.</J>


text:
<J>Tie visu dara, lai izrādītos cilvēkiem, – tie darina aizvien platākus savus filaktērijus un lielākus pušķus pie saviem tērpiem.</J>


text:
<J>Bet vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs aizslēdzat Debesu valstību cilvēkiem; paši jūs neejat iekšā un neļaujat ieiet tiem, kas nāk.</J>


text:
<J>Vai! Jums rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs izrijat atraitņu namus un ilgi lūdzat Dievu, lai ļaudīm izrādītos. Par to jūs saņemsiet visbargāko sodu. <n>dažos manuskriptos šis pants nav iekļauts</n></J>


text:
<J>Vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs braukājat apkārt pa jūru un sauszemi, lai kādu pievērstu ticībai, un, kad tas noticis, jūs padarāt viņu par elles dēlu, divtik ļaunāku nekā jūs paši.</J>


text:
<J>Vai! jums, aklie ceļa vadoņi, jūs, kas mēdzat sacīt: ja kāds zvēr pie tempļa, tas nav nekas, bet, ja kāds zvēr pie tempļa zelta, tad tas jāpilda.</J>


text:
<J>Jūs sakāt: ja kāds zvēr pie altāra, tas nav nekas, bet, ja kāds zvēr pie upurdāvanas, kas ir uz altāra, tad tas jāpilda.</J>


text:
<J>Vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs dodat desmito tiesu no mētrām, dillēm un ķimenēm, bet atmetat to, kas svarīgākais bauslībā – taisnīgu tiesu, žēlsirdību un ticību; šo jums vajadzēja darīt un arī to otru neatmest!</J>


text:
<J>Vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs šķīstījat biķera un šķīvja ārpusi, bet iekšpuse ir pilna laupītkāres un izlaidības.</J>


text:
<J>Vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs esat līdzīgi nobalsinātām kapenēm, kas no ārpuses izskatās skaistas, bet no iekšpuses pilnas miroņu kauliem un visādām nešķīstībām.</J>


text:
<J>Tāpat arī jūs – no ārpuses jūs cilvēkiem rādāties taisni, bet savā iekšienē jūs esat pilni liekulības un ļaundarības.</J>


text:
<J>Vai! jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs ceļat kapenes praviešiem un izrotājat kapu pieminekļus taisnajiem.</J>


text:
<J>Tādēļ, redzi, es sūtu pie jums praviešus, gudros un rakstu mācītājus; vienus jūs slepkavosiet, citus sitīsiet krustā, vēl citus šaustīsiet savās sinagogās un, tos vajādami, dzīsiet no pilsētas uz pilsētu.</J>


text:
<J>Tā pār jums nāks visas taisno asinis, kas virs zemes izlietas, – no taisnā Ābela asinīm līdz Zeharjas, Berehja dēla, asinīm, ko jūs nonāvējāt starp templi un altāri.</J>


text:
<J>Jeruzāleme, Jeruzāleme, tu, kas nonāvē praviešus un nomētā akmeņiem tos, kas pie tevis ir sūtīti! Cik bieži es gribēju sapulcināt vienkopus tavus bērnus, kā putns pulcina mazuļus zem saviem spārniem, bet jūs negribējāt.</J>


text:
<J>Un es jums saku: jūs vairs neredzēsiet mani līdz tam, tiekams jūs teiksiet: svētīts, kas nāk Kunga vārdā!”</J>


text:
Bet viņš sacīja: <J>“Vai jūs visu šo redzat? Patiesi es jums saku: te akmens uz akmens netiks atstāts, kas netiktu nopostīts.”</J>


text:
Kad viņš sēdēja Olīvkalnā, mācekļi gāja pie viņa atsevišķi un jautāja: “Saki mums, kad tas notiks, un kāda būs tavas atnākšanas un laika piepildījuma zīme?”


text:
<J>Jūs dzirdēsiet karu troksni un vēstis par kariem, bet pielūkojiet, ka jūs neuztrauktos: jo tam tā jānotiek, bet tas vēl nav gals.</J>


text:
<J>Tad tie jūs nodos, lai mocītu un nonāvētu, un jūs būsiet visās tautās ienīsti mana vārda dēļ.</J>


text:
<J>Un šis Valstības evaņģēlijs tiks pasludināts visā pasaulē par liecību visām tautām, un tad nāks gals.</J>


text:
<J>Bet, kad jūs redzēsiet svētā vietā izpostīšanas negantību, kā caur pravieti Daniēlu ir pasludināts – kas to lasa, lai saprot, –</J>


text:
<J>Ja šīs dienas netiktu saīsinātas, neviens dzīvais neizglābtos; bet izredzēto dēļ šīs dienas tiks saīsinātas.</J>


text:
<J>Jo celsies viltus kristi un viltus pravieši un rādīs lielas zīmes un brīnumus, lai pieviltu, ja tas iespējams, arī izredzētos.</J>


text:
<J>Ja tie jums sacīs: redzi, viņš ir tuksnesī, – tad neejiet ārā; redzi, viņš ir kambaros, – tad neticiet.</J>


text:
<J>Jo, kā zibens nozibsnī austrumos un atplaiksnī līdz pat rietumiem, tāda būs arī Cilvēka Dēla atnākšana.</J>


text:
<J>Bet tūlīt pēc šīm bēdu dienām saule aptumšosies un mēness nedos sava spožuma, zvaigznes kritīs no debesīm, un debesu spēki tiks satricināti.</J>


text:
<J>Tad Cilvēka Dēla zīme atspīdēs debesīs, un visas tautas virs zemes vaimanās un redzēs Cilvēka Dēlu nākam uz debess padebešiem ar lielu varenību un godību.</J>


text:
<J>Viņš izsūtīs savus eņģeļus ar varenu bazūnes skaņu, un tie sapulcinās vienkopus viņa izredzētos no četriem vējiem, no viena debesu gala līdz otram.</J>


text:
<J>Mācieties līdzību no vīģes koka: kad tā zars pilns sulas un raisa lapas, jūs zināt, ka vasara ir tuvu.</J>


text:
<J>jo, kā bija tajās dienās pirms plūdiem – tie rija un plītēja, precējās un tika precēti, līdz Noa iegāja šķirstā,</J>


text:
<J>un tie nenāca pie saprašanas, līdz sākās plūdi un aizrāva visus – tā būs arī Cilvēka Dēla atnākšanas laikā.</J>


text:
<J>Bet to saprotiet: ja nama saimnieks zinātu, kurā sardzes stundā zaglis nāks, viņš paliktu nomodā un neļautu tam ielauzties savā namā.</J>


text:
<J>Kurš tad ir tas uzticamais un saprātīgais kalps, ko kungs iecels pār saviem kalpotājiem izdalīt tiem barību laikus?</J>


text:
<J>Tad Debesu valstība būs līdzīga desmit jaunavām, kas, paņēmušas savus eļļas lukturus, izgāja sagaidīt līgavaini.</J>


text:
<J>Bet saprātīgās atbildēja: nē! Tā nepietiks ne mums, ne jums. Labāk ejiet pie tirgotājiem un nopērciet sev.</J>


text:
<J>Kamēr viņas gāja pirkt, atnāca līgavainis, un tās, kuras bija gatavas, iegāja līdz ar viņu kāzu namā, un durvis tika aizslēgtas.</J>


text:
<J>Tas ir tāpat kā ar cilvēku, kas pirms aizceļošanas pasauca savus kalpus un nodeva tiem savu mantu.</J>


text:
<J>Vienam viņš iedeva piecus talantus, otram divus, vēl kādam vienu, katram pēc viņa spējām. Pēc tam viņš aizceļoja.</J>


text:
<J>Tad ieradās tas, kas bija saņēmis piecus talantus, viņš atnesa vēl otrus piecus un sacīja: kungs, tu man iedevi piecus talantus, redzi, esmu nopelnījis vēl piecus.</J>


text:
<J>Viņa kungs tam sacīja: labi, mans krietnais un uzticamais kalps! Tu esi bijis uzticams mazās lietās, es tevi iecelšu pār lielajām. Ieej sava kunga priekā!</J>


text:
<J>Un arī tas, kam bija divi talanti, atnāca, sacīdams: kungs, tu iedevi man divus talantus, redzi, esmu nopelnījis vēl divus.</J>


text:
<J>Atnāca arī tas, kam bija viens talants, un sacīja: es zinu, ka tu esi bargs cilvēks, tu pļauj, kur neesi sējis, un savāc, kur neesi kaisījis,</J>


text:
<J>Tad viņa kungs tam atbildēja: nelietīgais un slinkais kalps, tu zināji, ka es pļauju, kur neesmu sējis, un savācu, kur neesmu kaisījis!</J>


text:
<J>Tev vajadzēja dot manu naudu augļotājiem, tad es pārnācis dabūtu atpakaļ savu naudu ar peļņu.</J>


text:
<J>jo tam, kam ir, tiks dots un tam būs pārpilnība, bet tam, kam nav, tiks atņemts arī tas, kas tam ir.</J>


text:
<J>Kad Cilvēka Dēls nāks savā godībā un visi eņģeļi līdz ar viņu, tad viņš sēdēs savā godības tronī</J>


text:
<J>Tad Ķēniņš sacīs tiem, kas pa labi: jūs, mana Tēva svētītie, nāciet, iemantojiet Valstību, kas jums sagatavota kopš pasaules radīšanas!</J>


text:
<J>Jo es biju izsalcis, un jūs devāt man ēst; es biju izslāpis, un jūs devāt man dzert; es biju svešinieks, un jūs mani uzņēmāt.</J>


text:
<J>Es biju kails, un jūs mani apģērbāt, es biju slims, un jūs mani apraudzījāt, es biju cietumā, un jūs nācāt pie manis.</J>


text:
<J>Tad taisnie viņam jautās: Kungs, kad mēs esam tevi redzējuši izsalkušu un esam devuši ēst? Vai izslāpušu un esam devuši dzert?</J>


text:
<J>Un Ķēniņš tiem atbildēs: patiesi es jums saku: visu, ko jūs esat darījuši vienam no šiem maniem vismazākajiem brāļiem, jūs esat man darījuši.</J>


text:
<J>Tad viņš sacīs arī tiem, kas pa kreisi: ejiet prom no manis, jūs nolādētie, mūžīgā ugunī, kas sagatavota velnam un viņa eņģeļiem!</J>


text:
<J>Es biju svešinieks, un jūs mani neuzņēmāt. Es biju kails, un jūs mani neapģērbāt; es biju slims un cietumā, bet jūs mani neapraudzījāt.</J>


text:
<J>Tad arī tie viņam jautās: Kungs, kad mēs tevi esam redzējuši izsalkušu vai izslāpušu, vai kā svešinieku, vai kailu, vai slimu, vai cietumā un neesam tev kalpojuši?</J>


text:
<J>Viņš tiem atbildēs: patiesi es jums saku: ko jūs neesat darījuši vienam no šiem vismazākajiem, to jūs neesat man darījuši,</J>


text:
<J>“Jūs zināt, ka pēc divām dienām būs Pashas svētki un Cilvēka Dēls tiks nodots krustā sišanai.”</J>


text:
un bija apsēdies, pie viņa pienāca kāda sieviete ar ļoti dārgu svaidāmo eļļu alabastra trauciņā un izlēja to pār viņa galvu.


text:
Jēzus, to noprazdams, viņiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs viņai pārmetat? Viņa man ir darījusi labu darbu.</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: kur vien visā pasaulē tiks sludināts šis evaņģēlijs, tur tiks stāstīts viņai par piemiņu, ko viņa ir darījusi.”</J>


text:
“Ko jūs esat ar mieru man dot? Es jums viņu nodošu.” Un tie nosprieda viņam dot trīsdesmit sudraba naudas gabalus.


text:
Pirmajā Neraudzētās maizes dienā mācekļi atnāca pie Jēzus un jautāja: “Kur tu gribi, lai mēs sagatavojam tev Pashas mielastu?”


text:
Viņš tiem teica: <J>“Ejiet uz pilsētu pie viena cilvēka un sakiet viņam: Skolotājs saka: mans laiks ir klāt, pie tevis es kopā ar saviem mācekļiem turēšu Pashas mielastu.”


text:
<J>Cilvēka Dēls gan aiziet, kā par viņu ir rakstīts, bet vai! tam cilvēkam, kas nodod Cilvēka Dēlu! Tam būtu bijis labāk nepiedzimt.”</J>


text:
Mielasta laikā Jēzus ņēma maizi, svētīja, lauza un deva to saviem mācekļiem, sacīdams: <J>“Ņemiet un ēdiet, tā ir mana miesa.”</J>


text:
<J>Es jums saku: es vairs nedzeršu no šiem vīnakoka augļiem līdz tai dienai, kad es kopā ar jums to no jauna dzeršu sava Tēva valstībā.”</J>


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Jūs visi šonakt manis dēļ apgrēkosieties, jo ir rakstīts: es sitīšu ganu, un avju ganāmpulks tiks izklīdināts. –</J>


text:
Jēzus tam sacīja: <J>“Patiesi es tev saku: šajā naktī, pirms gailis dziedās, tu mani trīs reizes noliegsi.”</J>


text:
Bet Pēteris viņam sacīja: “Pat ja man būtu jāmirst līdz ar tevi, es tevi nekad nenoliegšu!” Tāpat runāja arī visi pārējie mācekļi.


text:
Tad Jēzus kopā ar saviem mācekļiem nonāca vietā, ko sauc Getzemene, un sacīja: <J>“Sēdieties tepat, kamēr es paiešu tālāk un pielūgšu Dievu.”</J>


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Mana dvēsele ir satriekta līdz nāvei. Palieciet šeit un esiet ar mani nomodā!”</J>


text:
Un, nedaudz tālāk pagājis, viņš krita uz sava vaiga un lūdza: <J>“Mans Tēvs, ja tas ir iespējams, lai šis biķeris iet man garām! Tomēr ne kā es gribu, bet kā tu.”</J>


text:
Tad viņš nāca pie saviem mācekļiem un atrada tos guļam, un sacīja Pēterim: <J>“Tā jūs nespējāt pat vienu stundu būt ar mani nomodā?</J>


text:
Vēl otrreiz viņš aizgāja un lūdza: <J>“Mans Tēvs! Ja šis biķeris man nevar iet garām, lai man tas nebūtu jādzer, tad lai notiek tavs prāts.”</J>


text:
Tad viņš nāca pie saviem mācekļiem un sacīja: <J>“Vai jūs vēl aizvien guļat?! Redzi, tā stunda ir klāt! Cilvēka Dēls tiek nodots grēcinieku rokās!</J>


text:
Viņam vēl runājot, redzi, nāca Jūda, viens no tiem divpadsmit, un kopā ar viņu liels ļaužu pūlis ar zobeniem un nūjām, virspriesteru un tautas vecajo sūtīts.


text:
Bet viņa nodevējs bija norunājis ar tiem zīmi. Viņš sacīja: “Kuru es noskūpstīšu, tas ir viņš, ņemiet viņu ciet.”


text:
Jēzus viņam sacīja: <J>“Draugs, kādēļ tu esi šeit?”</J> Tad tie pienāca klāt, satvēra Jēzu un apcietināja.


text:
Un, redzi, kāds no tiem, kas bija kopā ar Jēzu, sniedzās pēc zobena un, to izvilcis, cirta virspriestera kalpam un nocirta tam ausi.


text:
Tad Jēzus tam sacīja: <J>“Liec savu zobenu atpakaļ vietā, jo ikviens, kas zobenu pacels, no zobena ies bojā.</J>


text:
<J>Vai tad tu domā, ka es nevarētu lūgt savu Tēvu un viņš man nesūtītu tūlīt vairāk kā divpadsmit leģionu eņģeļu?</J>


text:
Tanī pašā stundā Jēzus sacīja uz ļaužu pūli: <J>“Kā pret laupītāju jūs esat izgājuši ar zobeniem un nūjām mani gūstīt. Katru dienu es sēdēju templī mācīdams, un tad jūs mani neņēmāt ciet.</J>


text:
Tie, kas Jēzu apcietināja, aizveda viņu pie augstā priestera Kajafas; tur bija sapulcējušies arī rakstu mācītāji un vecajie.


text:
Bet Pēteris viņam sekoja no tālienes līdz augstā priestera pagalmam, tur iegājis, viņš apsēdās kopā ar sargiem, lai redzētu, kā viss beigsies.


text:
Tad piecēlās augstais priesteris un viņam sacīja: “Vai tu neatbildēsi neko uz to, ko tie liecina pret tevi?”


text:
Bet Jēzus klusēja. Tad augstais priesteris viņam sacīja: “Es zvērinu tevi pie dzīvā Dieva, saki mums: vai tu esi Kristus, Dieva Dēls?”


text:
Jēzus tam atbildēja: <J>“Tu pats to saki. Bet es jums saku: kopš šā brīža jūs redzēsiet Cilvēka Dēlu sēžam pie Visuvarenā labās rokas un nākam uz debess padebešiem.”</J>


text:
Tad augstais priesteris pārplēsa savas drēbes un teica: “Viņš zaimo! Kam mums vēl liecinieku? Redzi, tagad jūs šo zaimošanu esat dzirdējuši.


text:
Bet Pēteris sēdēja pagalmā. Tad pienāca kāda kalpone un teica: “Arī tu biji ar to galilejieti Jēzu.”


text:
Kad viņš bija izgājis vārtos, viņu ieraudzīja kāda cita kalpone un sacīja tiem, kas tur bija: “Šis bija kopā ar Jēzu, Nācarieti.”


text:
Pēc brīža tie, kas tur stāvēja, pienāca klāt un Pēterim sacīja: “Patiešām arī tu esi viens no viņiem, jo tava valoda nodod tevi.”


text:
Pēteris atcerējās vārdus, ko Jēzus bija sacījis: <J>“Pirms gailis dziedās, tu mani trīs reizes noliegsi.”</J> Izgājis ārā, viņš rūgti raudāja.


text:
Kad Jūda, viņa nodevējs, redzēja, ka Jēzus notiesāts uz nāvi, viņš, sirdsapziņas mocīts, aiznesa atpakaļ virspriesteriem un vecajiem trīsdesmit sudraba gabalus,


text:
sacīdams: “Esmu grēkojis, nododams nevainīgas asinis.” Bet tie atbildēja: “Kāda mums gar to daļa, skaties pats.”


text:
Virspriesteri paņēma naudu un sacīja: “Nav atļauts to likt tempļa ziedojumu lādē, jo tā ir asins nauda.”


text:
Tad arī piepildījās, ko Kungs caur pravieti Jeremiju ir sacījis: un tie saņēma trīsdesmit sudraba naudas gabalus, maksu, ko Israēla bērni bija noteikuši par viņu,


text:
Tad Jēzus tika atvests pārvaldnieka priekšā, un tas viņam jautāja: “Vai tu esi jūdu Ķēniņš?” Jēzus teica: <J>“Tu to saki.”</J>


text:
Kad ļaudis sapulcējās, Pilāts tiem jautāja: “Kuru jūs gribat, lai es jums atlaižu? Barabu vai Jēzu, kuru sauc par Kristu?”


text:
Bet, kad Pilāts sēdēja soģa krēslā, viņa sieva sūtīja viņam ziņu: “Nenodari neko šim taisnajam, es šonakt sapnī daudz cietu viņa dēļ.”


text:
Bet virspriesteri un vecajie pārliecināja ļaužu pūli, lai tie lūdz atlaist Barabu, bet Jēzu lai nodod nāvē.


text:
Tad pārvaldnieks jautāja ļaudīm: “Kuru no šiem diviem jūs gribat, lai es jums atlaižu?” Tie sauca: “Barabu.”


text:
Pilāts jautāja tiem: “Ko lai es daru ar Jēzu, kuru sauc par Kristu?” Tie visi sauca: “Lai viņu sit krustā!”


text:
Kad Pilāts redzēja, ka viņš nekā nevar panākt, bet troksnis top arvien lielāks, viņš ņēma ūdeni un mazgāja rokas ļaužu pūļa priekšā, teikdams: “Es esmu nevainīgs pie šā taisnā asinīm, skatieties jūs paši.”


text:
Nopinuši ērkšķu vainagu, tie uzlika viņam to galvā, deva viņam niedri labajā rokā un, mezdamies viņa priekšā ceļos, viņu izsmēja: “Esi sveicināts, jūdu Ķēniņ!”


text:
Kad tie bija par viņu izņirgājušies, tie novilka viņam apmetni un apvilka viņa paša drēbes, un aizveda viņu, lai sistu krustā.


text:
un teica: “Tu, tempļa nojaucējs un uzcēlējs trijās dienās! Glāb nu pats sevi; ja tu esi Dieva Dēls, kāp zemē no krusta!”


text:
“Citus viņš glāba, bet pats sevi nevar izglābt. Ja viņš ir Israēla ķēniņš, lai nokāpj tagad zemē no krusta, un mēs viņam ticēsim.


text:
Viņš paļāvās uz Dievu; lai Dievs viņu tagad izglābj, ja grib. Viņš taču sacīja: es esmu Dieva Dēls.”


text:
un pēc šīm trim stundām Jēzus sauca skaļā balsī: <J>“Ēli, Ēli, lamā sabahtani!”</J> Tas nozīmē: <J>“Mans Dievs, mans Dievs, kādēļ tu mani esi atstājis!”</J>


text:
Tad kāds no viņiem, pieskrējis klāt un paņēmis sūkli, iemērca to etiķī un, uzspraudis to uz niedres, sniedza viņam padzerties.


text:
Un, redzi, tempļa priekškars tika pārplēsts divās daļās no augšas līdz apakšai, un zeme trīcēja un klintis sašķēlās.


text:
Bet centurions un tie, kas kopā ar viņu sargāja Jēzu, redzēdami zemestrīci un visu, kas notiek, ļoti sabijās un teica: “Patiesi šis bija Dieva Dēls!”


text:
Tur bija arī daudz sieviešu, kas skatījās no tālienes. Viņas bija sekojušas Jēzum no Galilejas un viņam kalpojušas.


text:
Vakaram iestājoties, atnāca kāds bagāts cilvēks no Arimatejas, vārdā Jāzeps, kas arī bija Jēzus māceklis.


text:
un ielika savā jaunajā kapā, kas bija izcirsts klintī, un, aizvēlis kapa ieejai priekšā lielu akmeni, aizgāja.


text:
Viņi sacīja: “Kungs, mēs atcerējāmies, ka šis krāpnieks, kad vēl bija dzīvs, sacīja: <J>pēc trim dienām es augšāmcelšos.</J>


text:
Tādēļ pavēli kapu apsargāt līdz trešajai dienai, ka viņa mācekļi neatnāk un neizzog viņu un nestāsta ļaudīm, ka viņš augšāmcēlies no mirušajiem; šī pēdējā krāpšana būs ļaunāka par iepriekšējo.”


text:
Un, redzi, notika liela zemestrīce, un Kunga eņģelis nāca no debesīm, pienācis novēla akmeni un apsēdās uz tā.


text:
Tad eņģelis uzrunāja sievietes: “Nebīstieties! Es zinu, ka jūs meklējat Jēzu, kas bija krustā sists,


text:
viņa šeit nav, jo viņš ir augšāmcēlies, kā viņš bija sacījis. Nāciet, skatiet to vietu, kur viņš tika guldīts.


text:
Un steidzieties un sakiet viņa mācekļiem, ka viņš ir augšāmcēlies no mirušajiem. Redzi, viņš pirms jums noies uz Galileju, tur jūs viņu redzēsiet. Redzi, es jums to jau esmu teicis.”


text:
Tad tās steigšus devās prom no kapa, baiļu un liela prieka pārņemtas, tās skrēja pasludināt šo vēsti viņa mācekļiem.


text:
Pēkšņi tām pretī nāca Jēzus, sacīdams: <J>“Esiet sveicinātas!”</J> Viņas pienāca klāt, apkampa viņa kājas un viņu pielūdza.


text:
Tad Jēzus tām sacīja: <J>“Nebīstieties! Ejiet paziņojiet maniem brāļiem, lai tie dodas uz Galileju, tur tie mani redzēs.”</J>


text:
Kareivji paņēma naudu un darīja, kā bija mācīti. Un šis stāsts ir izplatīts jūdu vidū līdz pat šai dienai.


text:
<J>tādēļ ejiet un dariet par mācekļiem visas tautas, tās kristīdami Tēva, Dēla un Svētā Gara vārdā,</J>


text:
<J>tās mācīdami turēt visu, ko es jums esmu pavēlējis; un, redzi, es esmu ar jums ik dienas līdz laiku beigām.”</J>


text:
Pie viņa izgāja visa Jūdejas zeme un Jeruzālemes ļaudis, un viņi atzina savus grēkus, un Jānis tos kristīja Jardānas upē.


text:
Jānis bija ģērbies kamieļu vilnas drēbēs un ādas jostu ap gurniem un ēda siseņus un savvaļas bišu medu.


text:
Un viņš sludināja: “Viens spēcīgāks nekā es nāk pēc manis, tam es neesmu cienīgs noliecies atraisīt viņa sandaļu siksnas.


text:
Un tūlīt, no ūdens izkāpdams, viņš ieraudzīja debesis atveramies un Svēto Garu kā balodi uz sevi nolaižamies.


text:
Jēzus bija tuksnesī četrdesmit dienas, un sātans viņu kārdināja; viņš bija kopā ar zvēriem, un eņģeļi viņam kalpoja.


text:
<J>“Laiks ir piepildīts, un Dieva valstība ir klāt. Atgriezieties no grēkiem un ticiet evaņģēlijam!”</J>


text:
Viņš, iedams gar Galilejas jūru, ieraudzīja Sīmani un viņa brāli Andreju tīklus jūrā metam; viņi bija zvejnieki.


text:
Pagājis mazliet tālāk, viņš ieraudzīja Jēkabu, Zebedeja dēlu, un viņa brāli Jāni; tie laivā tīklus lāpīja.


text:
Un viņš tos tūlīt aicināja. Un, tie savu tēvu Zebedeju ar algādžiem laivā atstājuši, aizgāja viņam līdzi.


text:
“Kāda daļa mums ar tevi, Jēzu, Nācarieti? Vai tu esi nācis mūs pazudināt? Es zinu, kas tu esi – Dieva Svētais.”


text:
Tie visi pārbijās un sāka cits citu izprašņāt: “Kas tas ir? Vai jauna mācība, kurai ir vara? Pat nešķīstiem gariem viņš pavēl, un tie viņu paklausa.”


text:
Bet, kad vakars pienāca un saule bija norietējusi, pie viņa nesa visus neveselos un dēmonu apsēstos.


text:
Un daudzus, kas sirga ar dažādām kaitēm, viņš darīja veselus un izdzina daudz dēmonu, un viņš neļāva dēmoniem runāt, jo tie viņu pazina.


text:
Tad viņš tiem sacīja: <J>“Iesim uz tuvējiem miestiem, ka arī tur es sludinu, jo tādēļ es esmu nācis.”</J>


text:
Kāds spitālīgais atnāca pie viņa un, ceļos nometies, lūdza viņu: “Ja vien tu gribi, tu vari mani šķīstīt.”


text:
un teica tam: <J>“Pielūko, nesaki nevienam neko, bet ej, rādies priesterim un upurē par savu šķīstīšanu, ko Mozus ir noteicis, viņiem par liecību.”</J>


text:
Bet tas izgājis sāka daudz stāstīt un izplatīt runas par to, kas noticis, tā ka Jēzus atklāti vairs nevarēja ienākt pilsētā. Bet viņš palika ārpus pilsētas vientuļās vietās, un no visām malām ļaudis nāca pie viņa.


text:
Kad ļaužu pūļa dēļ tie nevarēja viņam piekļūt, tie atsedza jumtu namam, kur viņš bija, un, jumtu uzplēsuši, nolaida gultu, kurā paralizētais gulēja.


text:
Un tūlīt Jēzus savā garā nomanīja, ka viņi sevī tā domā, un viņiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs tā spriežat savās sirdīs?</J>


text:
<J>Kas ir vieglāk – sacīt paralizētajam: tev tavi grēki ir piedoti! – vai sacīt: celies, ņem savu gultu un staigā! –</J>


text:
<J>Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot,”</J> – un viņš sacīja paralizētajam:


text:
Un viņš tūlīt piecēlās un, gultu paņēmis, izgāja ārā visu priekšā; un visi izbrīnījās un slavēja Dievu, sacīdami: “Neko tādu mēs vēl nekad neesam redzējuši!”


text:
Garām iedams, viņš ieraudzīja Leviju, Alfeja dēlu, pie muitnīcas sēžam un tam sacīja: <J>“Seko man!”</J> Tad tas piecēlies gāja viņam līdzi.


text:
Reiz viņš apsēdās tā namā pie galda, un līdz ar Jēzu un viņa mācekļiem tur sēdēja arī daudz muitnieku un grēcinieku, jo daudz tādu viņam sekoja.


text:
Kad rakstu mācītāji no farizeju vidus viņu redzēja ēdam kopā ar grēciniekiem un muitniekiem, tie jautāja viņa mācekļiem: “Kādēļ viņš ēd kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?”


text:
Jēzus, to dzirdējis, tiem sacīja: <J>“Veseliem ārsta nevajag, bet gan slimajiem. Es neesmu nācis aicināt taisnos, bet grēciniekus.”</J>


text:
Jāņa mācekļi un farizeji gavēja. Daži nāca pie Jēzus un jautāja: “Kādēļ Jāņa un farizeju mācekļi gavē, bet tavi mācekļi negavē?”


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Kā var kāzu viesi gavēt, kamēr līgavainis ir pie viņiem? Kamēr līgavainis ir kopā ar tiem, tie nevar gavēt.</J>


text:
<J>Neviens nešuj jauna auduma ielāpu uz vecām drēbēm, jo tad ielāps no tām noplīst – jaunais no vecā – un plīsums kļūst vēl lielāks.</J>


text:
<J>Un neviens jaunu vīnu nelej vecos ādas maisos, citādi vīns maisu saplēš, un vīns un maisi iet bojā. Nē, jauns vīns lejams jaunos maisos.”</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Vai jūs nekad neesat lasījuši, ko darīja Dāvids, kad viņu spieda trūkums un kad viņš pats bija izsalcis un tie, kas ar viņu bija?</J>


text:
<J>Kā viņš iegāja Dieva namā augstā priestera Abjatāra laikā un ēda upurmaizes, kuras ļauts ēst tikai priesteriem, un deva arī tiem, kas bija ar viņu?”</J>


text:
Un viņš sacīja tiem: <J>“Vai ir atļauts sabatā darīt labu vai ļaunu? Dzīvību glābt vai nonāvēt?”</J> Bet tie cieta klusu.


text:
Un viņš, tos visapkārt dusmās uzlūkojis un par viņu cietsirdību noskumis, tam cilvēkam sacīja: <J>“Izstiep savu roku!”</J> Un tas roku izstiepa, un tā kļuva vesela.


text:
Bet Jēzus aizgāja ar saviem mācekļiem pie jūras, un liels ļaužu pulks no Galilejas gāja viņam līdzi. Tāpat arī no Jūdejas,


text:
no Jeruzālemes, no Idūmejas un no Aizjardānas, no Tīras un Sidonas apkaimes daudz ļaužu, dzirdējuši, ko viņš dara, nāca pie viņa.


text:
Viņš saviem mācekļiem sacīja, lai tie viņam tur gatavībā laivu ļaužu pūļa dēļ, ka tie nespiestos virsū.


text:
Jo viņš daudzus darīja veselus; tādēļ tie, kam bija kādas kaites, lauzās viņam klāt, lai viņam pieskartos.


text:
Un nešķīstie gari, kad tie viņu redzēja, krita pie zemes viņa priekšā un brēca: “Tu esi Dieva Dēls!”


text:
Un rakstu mācītāji, kas bija atnākuši no Jeruzālemes, runāja: “Viņā ir Belcebuls, – un: viņš izdzen dēmonus ar dēmonu valdnieka palīdzību.”


text:
<J>Bet neviens nevar ielauzties stipra vīra namā, lai izlaupītu tā mantu, pirms stiprais netiks sasiets; tikai tad tā namu varēs izlaupīt.</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: viss cilvēku dēliem tiks piedots – gan grēki, gan zaimi, lai cik tie būtu zaimojuši.</J>


text:
<J>Bet, kas pret Svēto Garu zaimos, tas nemūžam nesaņems piedošanu, bet būs vainīgs mūžīgā grēkā,” –</J>


text:
Ap viņu sēdēja ļaužu pūlis. Un tie viņam sacīja: “Redzi, tava māte un tavi brāļi, un tavas māsas ārpusē tevi meklē.”


text:
Un viņš atkal sāka mācīt pie jūras. Liels ļaužu pūlis pie viņa sapulcējās, tā ka viņš iekāpa laivā un apsēdās; un viņš bija jūrā, bet visi ļaudis jūras krastā.


text:
<J>Bet cita sēkla krita labā zemē un nesa augļus; tā uzdīga un izauga, un cita nesa trīsdesmitkārtīgi, cita sešdesmitkārtīgi un cita simtkārtīgi.”</J>


text:
Kad viņš palika viens, tad tie, kas līdz ar tiem divpadsmit bija pie viņa, izvaicāja viņu par līdzībām.


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Jums ir dots zināt Dieva valstības noslēpumu, bet tiem, kas ārpusē, viss ir līdzībās,</J>


text:
<J>lai tie skatīdamies skatās, bet neredz un klausīdamies klausās, bet nesaprot, lai tie neatgriežas un tiem netiek piedots.”</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Jūs šo līdzību nesaprotat? Kā tad jūs sapratīsiet visas citas līdzības?</J>


text:
<J>Vieni ir tie, kas ceļmalā, kuros vārdu iesēj, un, tikko viņi to dzird, nāk sātans un paņem prom viņos iesēto vārdu.</J>


text:
<J>bet viņiem nav sakņu, un tie nav pastāvīgi. Kad nāk spaidi un vajāšanas vārda dēļ, viņi tūlīt apgrēkojas.</J>


text:
<J>bet laicīgās rūpes un bagātības viltus, un visas citas kārības uznāk un noslāpē vārdu, un tas kļūst neauglīgs.</J>


text:
<J>Un ir tādi, kas sēti labā zemē, kas vārdu dzird un uzņem un nes augļus – cits trīsdesmitkārtīgus, cits sešdesmitkārtīgus un cits simtkārtīgus.”</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Vai tad gaismekli ienes, lai to liktu zem pūra vai zem gultas? Vai ne tādēļ, lai to liktu lukturī?</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Ievērojiet, ko dzirdat. Ar kādu mēru jūs mērāt, ar tādu jums nomērīs un vēl pieliks klāt.</J>


text:
Un viņš runāja tālāk: <J>“Ar ko lai salīdzinām Dieva valstību? Jeb kādā līdzībā lai to attēlojam?</J>


text:
<J>bet iesēta augtin aug un kļūst lielāka par visiem dārza augiem, un tai izaug lieli zari, kuru paēnā var ligzdot debesu putni.”</J>


text:
Viņš nerunāja ar tiem citādi kā vien līdzībās, bet saviem mācekļiem viņš visu atsevišķi izskaidroja.


text:
Viņš pats gulēja laivas galā uz spilvena. Un tie viņu modināja un sacīja: “Skolotāj, vai tev nerūp, ka ejam bojā?”


text:
Viņš piecēlies apsauca vēju un pavēlēja jūrai: <J>“Klusu, rimsties!”</J> Un vējš norima, un iestājās liels klusums.


text:
Viņus pārņēma lielas bailes, un viņi cits citam sacīja: “Kas viņš tāds ir, ka pat vējš un jūra viņam paklausa?”


text:
Kad viņš izkāpa no laivas, tūlīt viņu sastapa kāds nešķīsta gara apsēsts cilvēks, kas nāca no kapiem.


text:
Jo viņš bieži bija važām un ķēdēm saistīts, bet viņš sarāva ķēdes un salauza važas, un neviens nespēja viņu savaldīt.


text:
un skaļā balsī kliedza: “Kāda mums daļa vienam gar otru, Jēzu, tu Dieva, Visuaugstā, Dēls? Es zvērinu tevi pie Dieva, nemoki mani!”


text:
Tad viņš tam jautāja: <J>“Kāds ir tavs vārds?”</J> Un tas atbildēja viņam: “Mans vārds ir leģions, jo mūsu ir daudz.”


text:
Un Jēzus tiem to atļāva, un nešķīstie gari izgāja un iegāja cūkās; un ganāmpulks, skaitā ap divi tūkstoši, metās no kraujas jūrā un tur noslīka.


text:
Viņi nāca pie Jēzus un ieraudzīja dēmonu apsēsto, to, kurā nupat vēl bija leģions, sēžam apģērbtu un pie pilna prāta, un tie izbijās.


text:
Kad viņš kāpa laivā, tas, kas vēl nesen bija dēmonu apsēsts, lūdza Jēzu, lai atļauj būt kopā ar viņu.


text:
Bet Jēzus to neļāva un tam sacīja: <J>“Ej savās mājās pie savējiem un stāsti tiem, ko Kungs tev darījis un kā ir tevi apžēlojis.”</J>


text:
un ļoti lūdza viņu: “Mana meitiņa ir tuvu nāvei; nāc un uzliec viņai rokas, ka tā kļūst vesela un dzīvo!”


text:
un bija daudz cietusi no daudzajiem ārstiem un iztērējusi visu, kas viņai bija, bet nebija guvusi nekādu labumu, kļuva aizvien sliktāk.


text:
Un Jēzus, uzreiz sajutis, ka spēks no viņa izgājis, pagriezās ļaužu pūlī un jautāja: <J>“Kas aizskāra manas drēbes?”</J>


text:
Bet viņa mācekļi viņam teica: “Tu redzi, kā ļaudis spiežas tev virsū, un tu jautā: <J>kas mani aizskāra?</J>”


text:
Bet sieviete nobijusies un drebēdama, sapratusi, kas ar viņu noticis, nāca un nokrita viņa priekšā un izstāstīja visu taisnību.


text:
Viņš tai sacīja: <J>“Meita, tava ticība tevi ir dziedinājusi, ej ar mieru un esi vesela no savas kaites.”</J>


text:
Kamēr viņš vēl runāja, nāca kādi no sinagogas priekšnieka nama un viņam sacīja: “Tava meita ir mirusi, kādēļ vēl apgrūtini Skolotāju?”


text:
Un tie viņu izsmēja. Bet viņš, izdzinis visus ārā, ņēma līdzi bērna tēvu un māti un savējos un iegāja pie bērna.


text:
Satvēris bērna roku, viņš sacīja tai: <J>“Talitā kūmi!”</J> – tulkojumā: <J>“Meitiņ, es tev saku, celies!”</J>


text:
Kad pienāca sabats, viņš sāka sinagogā mācīt, un daudzi, viņu dzirdēdami, brīnījās un runāja: “No kurienes viņam tas? Kas tā par gudrību, kas viņam dota, un kā tādi brīnumi notiek caur viņa rokām?


text:
Vai viņš nav namdaris, Marijas dēls un Jēkaba, Jāzepa, Jūdas un Sīmaņa brālis? Vai viņa māsas nav šeit pie mums?” Un tā viņi apgrēkojās viņa dēļ.


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Pravietis nekur nav mazāk godāts kā savā tēvu zemē, savos rados un savā namā.”</J>


text:
Tad viņš aicināja divpadsmit mācekļus un, sūtīdams viņus pa divi, deva tiem varu pār nešķīstiem gariem.


text:
Un viņš <J>tiem piekodināja neko neņemt līdzi ceļā kā vien spieķi, nedz maizi, nedz somu, nedz vara naudu jostā,</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Kur jūs ieiesiet kādā namā, tur arī palieciet, līdz jūs no turienes aizejat.</J>


text:
<J>Bet, ja kādā vietā jūs neuzņems un neuzklausīs, tad, aiziedami no turienes, nokratiet putekļus no savām kājām viņiem par liecību.”</J>


text:
To izdzirdēja arī ķēniņš Hērods, jo Jēzus vārds jau bija kļuvis pazīstams. Un ļaudis arī runāja, ka Jānis Kristītājs ir uzcēlies no mirušajiem un tādēļ brīnumi notiek caur viņu.


text:
Hērods bija licis Jāni sagrābt un apcietināt Hērodijas, sava brāļa Filipa sievas, dēļ, kuru Hērods bija apprecējis,


text:
jo Hērods baidījās no Jāņa, zinādams, ka viņš ir taisns un svēts vīrs, un saudzēja viņu. Lai gan Jāņa runas viņu mulsināja, viņš tomēr labprāt viņā klausījās.


text:
Nāca izdevīgs brīdis, kad Hērods savā dzimšanas dienā saviem lielkungiem, virsniekiem un augstmaņiem rīkoja Galilejā dzīres.


text:
Kad Hērodijas meita ienāca un dejoja, viņa ļoti iepatikās Hērodam un arī tiem, kas sēdēja līdzās pie galda. Ķēniņš meitenei teica: “Lūdz no manis visu, ko vien gribi, un es tev to došu.”


text:
Viņa, ārā izgājusi, jautāja savai mātei: “Ko lai es lūdzu?” Tā viņai sacīja: “Jāņa Kristītāja galvu.”


text:
Un, steigšus piegājusi pie ķēniņa, viņa lūdza: “Es gribu, lai tu man tūlīt dod uz paplātes Jāņa Kristītāja galvu.”


text:
un tūlīt sūtīja bendi un pavēlēja atnest Jāņa Kristītāja galvu. Tas, aizgājis uz cietumu, nocirta viņam galvu


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Nāciet savrup nomaļā vietā un mazliet atpūtieties,”</J> – jo daudzi nāca un gāja, tā ka tiem nebija pat laika paēst.


text:
Daudzi redzēja viņus aizbraucam un tos pazina, un saskrēja no visiem ciemiem, un nonāca galā pirmie.


text:
Jēzus, izkāpis krastā, ieraudzīja lielo ļaužu pūli un sirdī iežēlojās par tiem, jo tie bija kā avis, kam nav gana. Un viņš tos daudz mācīja.


text:
Bet viņš tiem atbildēja: <J>“Dodiet jūs viņiem ēst!”</J> Tad viņi jautāja: “Vai lai ejam un pērkam maizi par divi simti denārijiem un dodam tiem ēst?”


text:
Tad viņš tiem sacīja: <J>“Cik maizes jums ir? Ejiet raudzīt!”</J> Un uzzinājuši tie sacīja: “Piecas un divi zivis.”


text:
Tad viņš ņēma tās piecas maizes un divi zivis un, pacēlis acis uz debesīm, pateicās un lauza maizes un deva saviem mācekļiem, lai viņi liktu tiem priekšā, un arī tās divi zivis viņš visiem sadalīja.


text:
Un tūlīt viņš lika mācekļiem sakāpt laivā un pirmajiem doties pāri otrā krastā uz Bētsaīdu, kamēr viņš pats atlaistu ļaužu pūli.


text:
Un, redzēdams viņus nopūlamies airējot, jo vējš bija pretī, viņš ap ceturto nakts sardzes maiņu nāca pie tiem pa jūras virsu un gribēja tiem iet garām.


text:
jo visi viņu ieraudzīja un ļoti izbijās. Bet viņš tūlīt tos uzrunāja un sacīja: <J>“Turiet drošu prātu, es tas esmu; nebīstieties!”</J>


text:
Un, kur vien viņš iegāja kādā ciemā vai pilsētā, vai laukos, tur tie neveselos izlika tirgus laukumos un lūdza viņu, lai kaut viņa drēbju malai varētu pieskarties, un, kas viņam pieskārās, kļuva veseli.


text:
Ieraudzījuši, ka daži viņa mācekļi ar netīrām, tas ir, nemazgātām, rokām ēd maizi – … viņi bija sašutuši <n>Dažos manuskriptos panta otrā daļa nav pieminēta</n>


text:
tāpat no tirgus pārnākuši, tie neēd, iekams nav šķīstījušies, un vēl daudz ko citu viņi uzņēmušies ievērot: vīna kausu, kannu un vara trauku šķīstīšanu –,


text:
tādēļ farizeji un rakstu mācītāji viņam jautāja: “Kādēļ tavi mācekļi nedzīvo pēc vecajo paražām, bet maizi ēd ar nemazgātām rokām?”


text:
Bet viņš tiem sacīja: <J>“Jesaja labi par jums, liekuļiem, ir pravietojis, rakstīdams: šī tauta mani godā ar mēli, bet viņu sirds ir tālu no manis.</J>


text:
<J>Dieva bausli atmetuši, jūs ievērojat cilvēku paražas.” … jūs piekopjat krūžu un biķeru šķīstīšanu un darāt daudz cita tamlīdzīga. <n>Dažos manuskriptos panta otrā daļa nav pieminēta</n></J>


text:
<J>Mozus taču ir teicis: godā savu tēvu un māti, – un: kas runā ļaunu par tēvu un māti, lai mirdams mirst.</J>


text:
<J>Bet jūs sakāt: ja kāds cilvēks savam tēvam vai mātei saka: es ziedošu Dievam to, kas jums pienākas no manis, –</J>


text:
<J>jūs ar savām paražām, ko esat ieviesuši, atceļat Dieva vārdu; un daudz ko tamlīdzīgu jūs darāt.”</J>


text:
<J>Nekas cilvēku nespēj sagānīt, kas no ārpuses viņā ieiet, bet, kas no cilvēka iziet, tas viņu sagāna.”</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Vai arī jūs esat tādi nejēgas? Vai jūs nesaprotat, ka tas, kas no ārpuses ieiet cilvēkā, nespēj viņu sagānīt?</J>


text:
<J>laulības pārkāpšana, alkatība, ļaunprātība, viltība, izlaidība, skaudīga acs, zaimošana, lepnība, muļķība.</J>


text:
No turienes viņš aizgāja uz Tīras apvidu. Iegājis kādā namā, viņš negribēja, ka to kāds uzzinātu, bet nevarēja palikt apslēpts,


text:
jo kāda sieviete, kuras meitiņai bija nešķīsts gars, izdzirdusi par viņu, tūlīt nāca un krita pie viņa kājām.


text:
Šī sieviete bija grieķiete, no Sīrijas feniķiešu dzimtas, un lūdza Jēzu, lai viņš izdzen dēmonu no viņas meitas.


text:
Un viņš tai sacīja: <J>“Ļauj, lai vispirms bērni tiek pabaroti, jo nav labi atņemt maizi bērniem un nomest sunīšiem.”</J>


text:
Un viņš tiem piekodināja nevienam to nestāstīt; bet, jo vairāk viņš aizliedza, jo vairāk tie daudzināja.


text:
Tanīs dienās, kad atkal liels ļaužu pūlis pulcējās un tiem nebija ko ēst, Jēzus pieaicināja savus mācekļus un tiem sacīja:


text:
<J>Un, ja es tos neēdušus atlaidīšu uz mājām, viņi ceļā novārgs, jo daži ir nākuši no tālienes.”</J>


text:
Tad viņš lika ļaužu pūlim apsēsties zemē. Un, paņēmis šīs septiņas maizes, viņš pateicās, lauza un deva saviem mācekļiem, lai viņi tās pasniegtu, un viņi pasniedza tās ļaudīm.


text:
Un viņi paēda un bija sāti, un tie salasīja ar pārpalikušajiem maizes gabaliem septiņus lielus grozus.


text:
Tad pie viņa nāca farizeji un sāka ar viņu strīdēties, un izaicinādami prasīja viņam kādu zīmi no debesīm.


text:
Viņš dziļi nopūtās un sacīja: <J>“Kādēļ šī paaudze meklē zīmi? Patiesi es jums saku: šai paaudzei nekāda zīme netiks dota.”</J>


text:
To nopratis, Jēzus tiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs spriežat par to, ka jums nav maizes? Vai tad jūs vēl neaptverat un nesaprotat? Vai jums sirds vēl ir nocietināta?</J>


text:
<J>kad es tās piecas maizes pieciem tūkstošiem lauzu, cik grozu ar maizes gabaliem jūs pielasījāt?”</J> Tie viņam saka: “Divpadsmit.”


text:
<J>“Un, kad tās septiņas – četriem tūkstošiem, cik pilnu grozu ar maizes gabaliem jūs pielasījāt?”</J> Un tie viņam atbildēja: “Septiņus.”


text:
Paņēmis aklo pie rokas, viņš izveda to no ciema un, spļāvis viņa acīs, uzlika tām rokas un jautāja: <J>“Vai tu ko redzi?”</J>


text:
Tad viņš atkal uzlika rokas tā acīm, un viņa acis atvērās, un viņš kļuva vesels un redzēja visu skaidri.


text:
Tad viņš to sūtīja uz mājām, sacīdams: <J>“Dodies uz savām mājām un nevienam ciemā neko nestāsti!”</J>


text:
Jēzus ar saviem mācekļiem gāja uz Filipa Cēzarejas ciemiem. Un ceļā viņš mācekļus izjautāja: <J>“Ko ļaudis runā par mani? Kas es esmu?”</J>


text:
Un viņš tiem jautāja: <J>“Bet ko jūs sakāt – kas es esmu?”</J> Pēteris viņam atbildēja: “Tu esi Kristus.”


text:
Un viņš sāka tos mācīt: “Cilvēka Dēlam būs daudz jācieš, jātiek vecajo, virspriesteru un rakstu mācītāju atmestam un nonāvētam, un trešajā dienā tam būs augšāmcelties.”


text:
Bet viņš pagriezās, uzlūkoja savus mācekļus un, Pēteri apsaukdams, sacīja: <J>“Atkāpies no manis, sātan! Tu nedomā pēc Dieva, bet pēc cilvēka prāta!”</J>


text:
Un, piesaucis klāt ļaudis un savus mācekļus, viņš tiem sacīja: <J>“Kas man grib sekot, tas lai aizliedz sevi, lai ņem savu krustu un seko man!</J>


text:
<J>Jo, kas savu dzīvību grib glābt, tas to zaudēs, bet, kas savu dzīvību zaudēs manis un evaņģēlija dēļ, tas to izglābs.</J>


text:
<J>Kas manis un manu vārdu dēļ būs kaunējies šajā laulības pārkāpēju un grēcinieku paaudzē, tā dēļ arī Cilvēka Dēls kaunēsies, kad viņš nāks ar svētiem eņģeļiem sava Tēva godībā.”</J>


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Patiesi es jums saku: daži no tiem, kas šeit stāv, nāvi nebaudīs, pirms nebūs redzējuši Dieva valstību ar spēku atnākam.”</J>


text:
Un pēc sešām dienām Jēzus ņēma pie sevis Pēteri, Jēkabu un Jāni un uzveda tos savrup kādā augstā kalnā, un viņš tapa pārveidots to priekšā –


text:
Un Pēteris vērsās pie Jēzus un sacīja: “Rabi, šeit mums ir labi, taisīsim trīs teltis – vienu tev, vienu Mozum un vienu Elijam.”


text:
Un, no kalna kāpjot, viņš tiem stingri piekodināja nevienam nestāstīt, ko redzējuši, kamēr Cilvēka Dēls nebūs augšāmcēlies no mirušajiem.


text:
Un tie šos vārdus paturēja sevī, apspriezdami savā starpā, kas tas ir – augšāmcelties no mirušajiem.


text:
Bet viņš tiem sacīja: <J>“Tiešām Elija, papriekš atnākdams, visu atjaunos. Un kā ir rakstīts par Cilvēka Dēlu, ka viņš daudz cietīs un tiks nonicināts?</J>


text:
<J>Bet es jums saku: kad Elija bija atnācis, tie arī viņam darīja visu, ko gribēja, kā par viņu ir rakstīts.”</J>


text:
Un, atnākuši pie mācekļiem, viņi ieraudzīja ap tiem lielu ļaužu pūli un rakstu mācītājus, kas ar tiem strīdējās.


text:
Un viens no ļaužu pūļa viņam atbildēja: “Skolotāj, es savu dēlu pie tevis esmu atvedis, viņā ir mēms gars.


text:
Ikreiz, kad tas sagrābj viņu, tas viņu rausta, dzen putas pa muti, griež zobus un stindzina; un es taviem mācekļiem sacīju, lai tie to izdzen, bet viņi nespēja.”


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Ak tu neticīgā paaudze! Cik ilgi vēl būšu pie jums? Cik ilgi vēl jūs pacietīšu? Nesiet viņu pie manis!”</J>


text:
Tie atnesa zēnu pie viņa. Un gars, Jēzu ieraudzījis, tūlīt sāka zēnu raustīt, un viņš, pie zemes nokritis, vārtījās, putas laizdams.


text:
Un viņš jautāja tā tēvam: <J>“Kopš kura laika viņam tas tā ir?”</J> Un tas sacīja: “Kopš bērna dienām.


text:
Tas bieži meta viņu gan ugunī, gan ūdenī, lai viņu pazudinātu; bet es tevi lūdzu, ja tu ko spēj, iežēlojies par mums!”


text:
Tad Jēzus, ieraudzījis saskrienam ļaudis, apsauca nešķīsto garu: <J>“Tu mēmais un kurlais gars, es tev pavēlu: izej no viņa un nekad vairs neieej viņā!”</J>


text:
Kliegdams un zēnu neganti raustīdams, gars izgāja. Zēns izskatījās kā mironis, un daudzi teica: “Viņš ir miris.”


text:
Viņš mācīja savus mācekļus un tiem sacīja: <J>“Cilvēka Dēls tiks nodots cilvēku rokās, un tie viņu nonāvēs, un nonāvēts viņš trešajā dienā augšāmcelsies.”</J>


text:
Tad viņi nonāca Kapernaumā. Un, mājās pārnācis, viņš tos izjautāja: <J>“Ko jūs pārrunājāt ceļā?”</J>


text:
Apsēdies viņš pasauca tos divpadsmit un tiem sacīja: <J>“Ja kāds grib būt pirmais, tas lai ir no visiem pēdējais un visu kalps.”</J>


text:
<J>“Ja kas vienu šādu bērniņu uzņem manā vārdā, tas uzņem mani; un, kas mani uzņem, tas uzņem nevis mani, bet to, kas mani sūtījis.”</J>


text:
Jānis viņam sacīja: “Skolotāj, mēs redzējām kādu tavā vārdā izdzenam dēmonus, un mēs tam aizliedzām, jo viņš neseko mums.”


text:
Bet Jēzus sacīja: <J>“Neliedziet viņam! Nav tāda, kurš darītu brīnumu manā vārdā un tūlīt par mani varētu runāt ļaunu.</J>


text:
<J>Kas vien jums manā vārdā dos dzert biķeri ūdens, tādēļ ka jūs piederat Kristum, patiesi es jums saku: tam viņa alga nezudīs.</J>


text:
<J>Un, kas apgrēcina vienu no šiem mazajiem, kas tic uz mani, tam būtu labāk, ja tam uzkārtu dzirnakmeni kaklā un to iemestu jūrā.</J>


text:
<J>Un, ja tava roka tevi apgrēcina, nocērt to; labāk tev kroplam ieiet dzīvībā, nekā ja tev ir abas rokas un tu nonāc ellē, neizdzēšamā ugunī.</J>


text:
<J>Kur viņu tārps nemirst un un uguns neizdziest. <n>dažos manuskriptos šis pants nav iekļauts</n></J>


text:
<J>Un, ja tava kāja tevi apgrēcina, nocērt to; labāk tev kroplam ieiet dzīvībā, nekā ja tev ir abas kājas un tu tiec iemests ellē, neizdzēšamā ugunī.</J>


text:
<J>Un, ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to; labāk tev vienacainam ieiet Dieva valstībā, nekā ja tev ir abas acis un tu tiec iemests elles ugunī.</J>


text:
<J>Sāls ir laba, bet, ja sāls vairs nav sāļa, ar ko jūs to darīsiet derīgu? Turiet sāli sevī un mieru savā starpā.”</J>


text:
No turienes Jēzus nāca Jūdejas apvidū, Jardānas otrā pusē, un ļaužu pūlis atkal sapulcējās pie viņa, un viņš, kā allaž, tos mācīja.


text:
Jēzus, to redzēdams, sadusmojās un tiem sacīja: <J>“Laidiet bērniņus pie manis, neliedziet tiem, jo tādiem pieder Dieva valstība.</J>


text:
Kad viņš izgāja uz ceļa, viens pieskrēja un, ceļos nometies viņa priekšā, lūdza: “Labais Skolotāj, kas man jādara, lai es iemantotu mūžīgo dzīvību?”


text:
<J>Baušļus tu zini: nenogalini; nepārkāp laulību; nezodz; nedod nepatiesu liecību; nekrāp; godā savu tēvu un māti.”</J>


text:
Jēzus, viņu uzlūkojis, iemīlēja to un sacīja: <J>“Vienas lietas tev trūkst. Ej un pārdod visu, kas tev ir, un izdali nabagiem, tad tev būs manta debesīs; nāc un seko man.”</J>


text:
Uzlūkojis visapkārt savus mācekļus, Jēzus tiem sacīja: <J>“Cik grūti bagātie ieies Dieva valstībā!”</J>


text:
Un mācekļi bija satraukti par viņa vārdiem. Tad Jēzus vēlreiz tiem sacīja: <J>“Bērni, cik grūti ir ieiet Dieva valstībā!</J>


text:
Jēzus, tos uzlūkojis, sacīja: <J>“Cilvēkiem tas nav iespējams, bet ne Dievam, jo Dievam visas lietas iespējamas.”</J>


text:
Jēzus sacīja: <J>“Patiesi es jums saku: nav neviena, kas, atstājis māju vai brāļus, vai māsas, vai māti, vai tēvu, vai bērnus, vai tīrumus manis un evaņģēlija dēļ,</J>


text:
<J>nesaņemtu simtkārtīgi jau šajā laikā mājas un brāļus, un māsas, un mātes, un bērnus, un tīrumus, kaut ar vajāšanām, un nākamajā laikā – mūžīgo dzīvību.</J>


text:
Viņi bija ceļā, iedami augšup uz Jeruzālemi. Jēzus gāja viņiem pa priekšu, un tie bija apjukuši un baiļodamies viņam sekoja. Viņš atkal ņēma pie sevis tos divpadsmit un sāka viņiem stāstīt, kas ar viņu notiks:


text:
<J>“Redzi, mēs ejam uz Jeruzālemi, un Cilvēka Dēlu nodos virspriesteriem un rakstu mācītājiem, un tie viņu notiesās uz nāvi un nodos viņu pagāniem.</J>


text:
<J>Un tie viņu apsmies un apspļaudīs, tad šaustīs un nonāvēs viņu, un pēc trim dienām viņš augšāmcelsies.”</J>


text:
Jēkabs un Jānis, Zebedeja dēli, piegāja pie viņa un sacīja: “Skolotāj, mēs gribam, lai tu darītu, ko mēs tev lūgsim!”


text:
Un tie sacīja: “Dod mums, ka mēs varētu sēdēt tavā godībā, viens pie tavas labās rokas un otrs – pie kreisās.”


text:
Bet Jēzus tiem sacīja: <J>“Jūs nesaprotat, ko jūs lūdzat. Vai jūs varat dzert to biķeri, ko es dzeru, vai tikt kristīti tajā kristībā, kurā es tieku kristīts?”</J>


text:
Un tie viņam sacīja: “Mēs varam.” Bet Jēzus tiem teica: <J>“To biķeri, ko es dzeru, jūs dzersiet, un jūs kristīs tajā kristībā, kurā es tieku kristīts,</J>


text:
<J>bet sēdēt pie manas labās vai kreisās rokas – to dot nav manā ziņā; tur sēdēs tie, kam tas sagatavots.”</J>


text:
Un, viņus pieaicinājis, Jēzus tiem sacīja: <J>“Jūs zināt, ka tie, ko par tautu valdniekiem tur, tās apspiež, un viņu varenie ir varmācīgi pret tām.</J>


text:
<J>Jo arī Cilvēka Dēls nav nācis, lai viņam kalpotu, bet lai pats kalpotu un atdotu savu dzīvību kā izpirkšanas maksu par daudziem.”</J>


text:
Un tie nonāca Jērikā. Kad viņš ar saviem mācekļiem un lielu ļaužu pūli gāja prom no Jērikas, ceļa malā sēdēja kāds akls ubags, Timeja dēls Bartimejs.


text:
Izdzirdis, ka tas ir Jēzus no Nācaretes, viņš sāka kliegt un sauca: “Jēzu, Dāvida dēls, apžēlojies par mani!”


text:
Un daudzi to apsauca, lai viņš apklustu. Bet viņš kliedza jo skaļāk: “Dāvida dēls, apžēlojies par mani!”


text:
Jēzus apstājies sacīja: <J>“Sauciet viņu šurp!”</J> Un tie aicināja aklo, tam sacīdami: “Esi drošs, celies, viņš tevi sauc.”


text:
Un Jēzus viņam jautāja: <J>“Ko tu gribi, lai es tev daru?”</J> Aklais sacīja: “Rabuni, kaut es varētu redzēt!”


text:
Jēzus viņam sacīja: <J>“Ej, tava ticība tevi ir dziedinājusi!”</J> Un tūlīt viņš kļuva redzīgs un sekoja Jēzum ceļā.


text:
un tiem sacīja: <J>“Dodieties uz ciemu, kas jūsu priekšā. Tur iegājuši jūs tūlīt atradīsit piesietu ēzelīti, uz kura vēl neviens cilvēks nav sēdējis. Atraisiet to un vediet šurp!</J>


text:
<J>Ja kāds jums jautās: kādēļ jūs tā darāt? – tad sakiet: Kungam to vajag, un tūlīt viņš to atsūtīs atpakaļ.”</J>


text:
Un tie, kas gāja pa priekšu, un tie, kas sekoja, kliedza: “Ozianna, lai svētīts, kas nāk Kunga vārdā!


text:
Jēzus iegāja Jeruzālemē templī, un, kad viņš visu bija aplūkojis un bija jau vakara stunda, viņš ar tiem divpadsmit aizgāja uz Bētaniju.


text:
Ieraudzījis no tālienes salapojušu vīģes koku, viņš gāja pie tā, lai ko atrastu, un, nonācis pie tā, viņš neatrada nekā cita kā vien lapas, jo nebija vīģu laiks.


text:
Viņš uzrunāja to, sacīdams: <J>“Lai nemūžam neviens vairs neēd augļus no tevis!”</J> Un viņa mācekļi to dzirdēja.


text:
Tad viņi nonāca Jeruzālemē. Templī iegājis, viņš sāka dzīt ārā tos, kas templī pārdeva un pirka, un apgāza naudas mijēju galdus un baložu pārdevēju solus.


text:
Viņš tos mācīja: <J>“Vai nav rakstīts: mans nams tiks saukts par lūgšanas namu visām tautām? – Bet jūs to esat pārvērtuši par laupītāju midzeni.”</J>


text:
To dzirdēja virspriesteri un rakstu mācītāji, un tie meklēja, kā viņu pazudināt, jo tie baidījās no viņa, tādēļ ka visi ļaudis apbrīnoja viņa mācību.


text:
<J>Patiesi es jums saku: ja kāds šim kalnam teiks: celies un meties jūrā! – un kas nešaubīsies savā sirdī, bet ticēs, ka notiks tas, ko viņš saka, tad viņam tas arī notiks.</J>


text:
<J>Tādēļ es jums saku: visu, ko jūs lūdzat vai prasāt, ticiet, ka jūs to saņemsiet, un tas jums arī būs.</J>


text:
<J>Kad jūs nostājaties, lai Dievu lūgtu, piedodiet, ja jums ir kaut kas pret kādu, lai arī jūsu Tēvs, kas ir debesīs, jums piedotu jūsu pārkāpumus.</J>


text:
Tad tie atkal ieradās Jeruzālemē. Viņam templī staigājot, pie viņa pienāca virspriesteri, rakstu mācītāji un vecajie.


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Arī es jums uzdošu vienu jautājumu, un atbildiet man, tad es jums teikšu, kā varā es visu to daru.</J>


text:
Un tie sprieda savā starpā: “Ko lai sakām? Ja sacīsim: no debesīm, – viņš teiks: kādēļ tad jūs neticējāt viņam?


text:
Vai lai sakām: no cilvēkiem?” Taču viņi baidījās no ļaudīm, jo visi par Jāni domāja, ka tas patiesi bijis pravietis.


text:
Un viņi Jēzum atbildēja: “Mēs nezinām.” Jēzus tiem sacīja: <J>“Tad arī es jums neteikšu, kā varā es to daru.”</J>


text:
Viņš sāka uz tiem runāt līdzībās: <J>“Kāds cilvēks iestādīja vīnadārzu, to iežogoja, ierīkoja vīnspaidu, uzcēla torni un izdeva dārzu vīnkopjiem, bet pats devās svešumā.</J>


text:
<J>Un viņš sūtīja vēl citu, un to viņi nonāvēja. Un vēl daudzus citus – dažus tie piekāva, bet citus nonāvēja.</J>


text:
<J>Viņam vēl bija palicis mīļotais dēls; to viņš sūtīja pēdējo, sacīdams: no mana dēla tie taču kaunēsies.</J>


text:
<J>Bet vīnkopji sacīja cits uz citu: šis ir mantinieks! Ejam, nonāvējam viņu, tad mantojums piederēs mums.</J>


text:
<J>Vai tad jūs neesat lasījuši Rakstos? – Akmens, ko nama cēlāji atmetuši, ir kļuvis par stūrakmeni;</J>


text:
Tie gribēja viņu sagūstīt, bet baidījās no ļaudīm. Tie noprata, ka viņš šo līdzību bija stāstījis par viņiem. Un, viņu atstājuši, tie aizgāja.


text:
Tie nāca un viņam sacīja: “Skolotāj, mēs zinām, ka tu esi patiess un negribi nevienam izdabāt, jo tu neuzlūko cilvēka ārieni, bet māci patiesi Dieva ceļu. Vai ir atļauts cēzaram dot nodevas vai ne? Vai lai dodam vai nedodam?”


text:
Zinādams, ka tie izliekas, viņš tiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs mani izaicināt? Dodiet man vienu denāriju, es gribu to redzēt.”</J>


text:
Tie to pasniedza. Un viņš tiem jautāja: <J>“Kā attēls šis un kā uzraksts?”</J> Un tie atbildēja: “Cēzara.”


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Dodiet cēzaram, kas cēzaram pieder, un Dievam, kas Dievam pieder.”</J> Un tie brīnījās par viņu.


text:
“Skolotāj, Mozus mums ir rakstījis: ja kādam mirst brālis un atstāj sievu bez bērna, tad lai viņa brālis apņem šo sievu un dod pēcnācējus savam brālim.


text:
Tad nu augšāmcelšanās dienā, kad tie celsies augšā, kuram no tiem šī sieva piederēs? Jo visiem septiņiem tā bijusi sieva.”


text:
Un Jēzus tiem atbildēja: <J>“Vai ne tādēļ jūs maldāties, ka nepazīstat ne Rakstus, ne Dieva spēku?</J>


text:
<J>Kad tie celsies augšām no mirušajiem, tie nedz precēs, nedz tiks precēti, bet būs kā eņģeļi debesīs.</J>


text:
<J>Bet par mirušajiem, ka tie taps uzmodināti, vai jūs Mozus grāmatā neesat lasījuši, kā Dievs pie ērkšķu krūma viņu uzrunāja: es esmu Ābrahāma Dievs un Īzaka Dievs, un Jēkaba Dievs? –</J>


text:
Kāds rakstu mācītājs pienācis klausījās viņus strīdamies. Dzirdēdams, cik viņš tiem labi atbild, tas jautāja viņam: “Kurš bauslis ir augstākais?”


text:
<J>Un mīli Kungu, savu Dievu, no visas sirds un no visas dvēseles, un ar visu prātu, un ar visu spēku.</J>


text:
Rakstu mācītājs viņam sacīja: “Pareizi, Skolotāj, tas ir tiesa, ko tu sacīji: viņš ir vienīgais, un cita nav kā vien viņš;


text:
un: to mīlēt no visas sirds un ar visu prātu, un ar visu spēku un savu tuvāko mīlēt kā sevi pašu – tas ir vairāk nekā visi sadedzināmie un citi upuri.”


text:
Un Jēzus, redzēdams, ka tas gudri bija atbildējis, viņam sacīja: <J>“Tu neesi tālu no Dieva valstības.”</J> Un neviens vairs neuzdrošinājās viņu izjautāt.


text:
<J>Pats Dāvids ir sacījis Svētā Gara spēkā: Kungs sacīja manam Kungam: sēdies pie manas labās rokas, līdz es tavus ienaidniekus nolieku tev par kājsolu.</J>


text:
<J>Pats Dāvids sauc viņu par Kungu; kā viņš var būt Dāvida dēls?”</J> Un lielais ļaužu pūlis viņā labprāt klausījās.


text:
Un viņš mācīdams runāja: <J>“Sargieties no rakstu mācītājiem, kam patīk garos tērpos staigāt un tirgus laukumos tikt sveicinātiem,</J>


text:
Un Jēzus, sēdēdams iepretim ziedojumu traukam, vēroja, kā ļaudis met naudu traukā. Daudzi bagātie meta daudz.


text:
Un, pieaicinājis savus mācekļus, viņš tiem sacīja: <J>“Patiesi es jums saku: šī nabadzīgā atraitne ir ziedojusi vairāk nekā visi pārējie, kas meta ziedojumu traukā.</J>


text:
<J>Jo tie visi ir ziedojuši no savas pārpilnības, bet viņa no savas trūcības ziedoja visu, kas tai bija, – visu savu iztiku.”</J>


text:
Kad Jēzus izgāja no tempļa, viens no viņa mācekļiem sacīja: “Skolotāj, paskat, kādi akmeņi un kādas celtnes!”


text:
Un Jēzus tam sacīja: <J>“Vai redzi šīs milzīgās celtnes? Te akmens uz akmens nepaliks, kas netiktu nopostīts.”</J>


text:
Kad viņš sēdēja Olīvkalnā iepretī templim, Pēteris, Jēkabs, Jānis un Andrejs izjautāja viņu atsevišķi:


text:
<J>Bet ikreiz, kad jūs dzirdēsiet runājam par kariem un vēstis par kariem, neuztraucieties: jo tam tā jānotiek, bet tas vēl nav gals.</J>


text:
<J>Jo tauta celsies pret tautu un valsts pret valsti, dažviet būs zemestrīces un bads; tas viss būs dzemdību sāpju sākums.</J>


text:
<J>Bet uzmanieties, jo tie jūs nodos tiesās un šaustīs sinagogās, un jūs stāsieties valdnieku un ķēniņu priekšā, lai viņiem liecinātu par mani.</J>


text:
<J>Kad tie jūs aizvedīs, lai jūs nodotu, neesiet norūpējušies iepriekš par to, ko runāsiet, bet, kas jums tajā brīdī tiks dots, to runājiet, jo ne jūs esat tie, kas runā, bet Svētais Gars.</J>


text:
<J>Bet, kad jūs redzēsiet postīšanas negantību tur, kur tai neklātos būt, – kas to lasa, lai saprot, – tad tie, kas ir Jūdejā, lai bēg kalnos,</J>


text:
<J>Jo tik smagas dienas nav piedzīvotas no Dieva radītās pasaules sākuma līdz pat šim laikam un tādu arī vairs nebūs.</J>


text:
<J>Un, ja Kungs šīs dienas nesaīsinātu, neizglābtos neviens dzīvais; bet to izredzēto dēļ, ko viņš izredzējis, viņš tās dienas ir saīsinājis.</J>


text:
<J>Jo viltus kristi un viltus pravieši celsies un rādīs zīmes un brīnumus, lai pieviltu, ja tas iespējams, arī izredzētos.</J>


text:
<J>Tad viņš sūtīs savus eņģeļus un sapulcinās vienkopus savus izredzētos no četriem vējiem, no zemes malas līdz debess malai.</J>


text:
<J>Bet mācieties līdzību no vīģes koka: kad tā zars pilns sulas un raisa lapas, jūs zināt, ka vasara ir tuvu.</J>


text:
<J>Tāpat arī cilvēks, kas aizceļojot atstāj savu namu un dod saviem kalpiem varu un katram savu darbu, un pavēl durvju sargam būt nomodā.</J>


text:
<J>Tad nu esiet nomodā: jūs taču nezināt, kad nama kungs nāks, vai vakarā, vai pusnaktī, vai gaiļiem dziedot, vai rīta agrumā –</J>


text:
Līdz Pashas un Neraudzētās maizes svētkiem bija divas dienas. Virspriesteri un rakstu mācītāji apspriedās, kā tie Jēzu ar viltu varētu sagūstīt un nonāvēt.


text:
Un, viņam Bētanijā spitālīgā Sīmaņa namā sēžot, nāca kāda sieviete ar ļoti dārgu un tīru nardu eļļu alabastra trauciņā. Sasitusi trauciņu, tā izlēja eļļu viņam uz galvas.


text:
Šo eļļu varēja pārdot dārgāk nekā par trīs simti denārijiem un naudu izdalīt nabagiem.” Un tie bija sašutuši par viņu.


text:
Bet Jēzus sacīja: <J>“Lieciet viņu mierā! Ko jūs uzmācaties viņai? Tā labu darbu man ir darījusi.</J>


text:
<J>Nabagi vienmēr būs pie jums, un jūs varēsiet tiem darīt labu, kad vien gribēsiet, bet es nebūšu vienmēr pie jums.</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: kur vien evaņģēlijs tiks sludināts visā pasaulē, tur arī stāstīs, ko šī sieviete ir darījusi, viņai par piemiņu.”</J>


text:
Tie, to dzirdēdami, priecājās un solīja viņam sudrabu. Un viņš meklēja izdevīgu brīdi, lai viņu nodotu.


text:
Pirmajā Neraudzētās maizes dienā, kad kāva Pashas jēru, mācekļi viņam sacīja: “Kur tu gribi, lai mēs ejam un sagatavojam tev Pashas mielastu?”


text:
Viņš sūtīja divus no saviem mācekļiem un tiem sacīja: <J>“Ejiet uz pilsētu! Jūs sastapsiet cilvēku, kas nes māla krūzi ar ūdeni; ejiet tam līdzi.</J>


text:
<J>Kurā namā viņš ieies, tā saimniekam sakiet: Skolotājs jautā: kur ir tā telpa, kur es ar saviem mācekļiem varu ēst Pashas jēru?</J>


text:
Mācekļi izgāja un nonāca pilsētā, un atrada visu, kā viņš tiem bija sacījis. Un viņi sagatavoja Pashas jēru.


text:
Kad viņi bija sasēdušies un ēda, Jēzus tiem sacīja: <J>“Patiesi es jums saku: viens no jums, kas ar mani ēd, mani nodos.”</J>


text:
<J>Cilvēka Dēls gan aiziet, kā par viņu ir rakstīts, bet vai! tam cilvēkam, kas nodod Cilvēka Dēlu! Šim cilvēkam būtu bijis labāk nepiedzimt.”</J>


text:
Jēzus, viņiem ēdot, ņēma maizi, svētīja to, lauza un deva tiem, sacīdams: <J>“Ņemiet, tā ir mana miesa!”</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: es vairs nedzeršu no vīnakoka augļiem līdz tai dienai, kad es no tiem atkal dzeršu Dieva valstībā.”</J>


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Jūs visi apgrēkosieties, jo ir rakstīts: es ganu sitīšu, un avis tiks izklīdinātas.</J>


text:
Un Jēzus tam sacīja: <J>“Patiesi es tev saku: šodien, šajā naktī, pirms gailis divas reizes dziedās, tu mani trīs reizes noliegsi.”</J>


text:
Bet Pēteris sacīja ar vēl lielāku pārliecību: “Pat ja man būtu jāmirst līdz ar tevi, es nekad tevi nenoliegšu!” Un tāpat runāja arī visi pārējie.


text:
Un tie nonāca vietā, ko sauc Getzemene, un viņš sacīja saviem mācekļiem: <J>“Apsēdieties šeit, kamēr es Dievu lūgšu.”</J>


text:
<J>“Mana dvēsele ir satriekta līdz nāvei,”</J> viņš tiem sacīja, <J>“palieciet šeit un esiet nomodā!”</J>


text:
Un, mazliet pagājis, viņš krita pie zemes un lūdza, lai tā stunda, ja tas iespējams, ietu viņam garām.


text:
Un viņš sauca: <J>“Aba, Tēvs, tev viss ir iespējams. Ņem šo biķeri prom no manis! Tomēr nevis kā es gribu, bet kā tu.”</J>


text:
Un viņš nāca un atrada tos guļam un sacīja Pēterim: “<J>Sīmani, tu guli? Tu vienu stundu nespēj būt nomodā?</J>


text:
un atnācis viņš atrada tos atkal guļam, jo tiem acis lipa ciet, un viņi nezināja, ko viņam atbildēt.


text:
Viņš nāca trešo reizi un tiem sacīja: <J>“Vai jūs vēl aizvien guļat?! Diezgan! Tā stunda ir klāt! Redzi, Cilvēka Dēls tiek nodots grēcinieku rokās!</J>


text:
Un tūlīt, viņam vēl runājot, nāca Jūda, viens no tiem divpadsmit, un kopā ar viņu nāca virspriesteru un rakstu mācītāju, un vecajo sūtīts ļaužu pūlis ar zobeniem un nūjām.


text:
Bet tas, kas viņu nodeva, bija norunājis tiem dot zīmi, sacīdams: “Kuru es noskūpstīšu, tas ir viņš, ņemiet viņu ciet un vediet prom uzraudzīdami.”


text:
Bet viens no tiem, kas viņam stāvēja līdzās, izvilcis zobenu, cirta virspriestera kalpam un nocirta tam ausi.


text:
Tad Jēzus vērsās pie tiem: <J>“Kā pret laupītāju jūs esat izgājuši ar zobeniem un nūjām mani gūstīt.</J>


text:
<J>Ik dienas es biju pie jums templī mācīdams, un jūs mani neņēmāt ciet. Bet Rakstiem ir jāpiepildās!”</J>


text:
Un tie aizveda Jēzu pie augstā priestera; un tur sapulcējās visi virspriesteri un vecajie, un rakstu mācītāji.


text:
Un Pēteris no tālienes viņam sekoja līdz pat augstā priestera pagalmam, kur iegājis apsēdās kopā ar sargiem un sildījās pie uguns.


text:
<J>“Mēs esam dzirdējuši viņu sakām: es šo rokām darināto templi nojaukšu un trijās dienās uzcelšu citu, kas nav rokām darināts.”</J>


text:
Tad piecēlās augstais priesteris un, vidū nostājies, jautāja Jēzum: “Tu neko neatbildi uz to, ko viņi liecina pret tevi?”


text:
Bet viņš klusēja un neatbildēja neko. Augstais priesteris vēlreiz vērsās pie viņa un jautāja: “Vai tu esi Kristus, Augsti teicamā Dēls?”


text:
Jēzus sacīja: <J>“Es esmu. Un jūs redzēsiet Cilvēka Dēlu sēžam pie Visuspēcīgā labās rokas un nākam ar debess padebešiem.”</J>


text:
Tad daži sāka viņu apspļaudīt un aizklāja viņam seju, un sita viņam, sacīdami: “Pravieto nu! ” Un tempļa kalpotāji ņēmās viņu pļaukāt.


text:
Redzēdama Pēteri sildāmies pie uguns, tā viņu uzlūkoja un sacīja: “Arī tu biji ar to Jēzu, Nācarieti.”


text:
Bet viņš liedzās, sacīdams: “Ne es viņu pazīstu, nedz saprotu, ko tu runā.” Un viņš izgāja priekšpagalmā.


text:
Bet viņš atkal liedzās. Pēc brīža tie, kas stāvēja blakus, sacīja Pēterim: “Patiešām, tu esi viens no viņiem, jo tu taču esi galilejietis.”


text:
Un tūlīt gailis iedziedājās otrreiz; un Pēteris atcerējās vārdus, ko Jēzus bija sacījis: <J>“Pirms gailis divas reizes dziedās, tu mani trīs reizes noliegsi.”</J> Un viņš sāka raudāt.


text:
Rīta agrumā virspriesteri ar vecajiem un rakstu mācītājiem un visu sinedriju apspriedās un, Jēzu sasējuši, aizveda un nodeva to Pilātam.


text:
Tur bija kāds cietumnieks, vārdā Baraba, kas bija sagūstīts reizē ar citiem, kuri dumpja laikā bija kādu noslepkavojuši.


text:
Bet Pilāts tiem jautāja: “Ko tad sliktu viņš ir izdarījis?” Bet tie kliedza vēl stiprāk: “Sit viņu krustā!”


text:
Pilāts, gribēdams ļaužu pūlim iztapt, atlaida tiem Barabu, bet Jēzu lika šaust un nodeva, lai sistu krustā.


text:
Un, kad tie bija par viņu izņirgājušies, tie viņam novilka purpura apmetni un apvilka viņa paša drēbes. Tad tie izveda viņu, lai sistu krustā.


text:
Viņa krustu tie lika nest kādam kirēnietim Sīmanim, Aleksandra un Rūfa tēvam, kas gāja garām, nākdams no lauka.


text:
Un piepildījās Raksti, kas saka:Viņu pieskaitīja noziedzniekiem <n>dažos manuskriptos šis pants nav iekļauts</n>


text:
Tie, kas gāja garām, zaimoja viņu, grozīja galvu un teica: “Āā, tempļa nojaucējs un uzcēlējs trijās dienās!


text:
Tāpat arī virspriesteri un rakstu mācītāji ņirgājās par viņu, viens otram sacīdami: “Citus viņš glāba, sevi pašu izglābt viņš nevar.


text:
Lai Kristus, Israēla ķēniņš, kāpj nu zemē no krusta, ka redzam un ticam!” Un arī tie, kas bija krustā sisti kopā ar viņu, zaimoja viņu.


text:
Un devītā stundā Jēzus sauca skaļā balsī: <J>“Ēli, Ēli, lamā sabahtani!”</J> – tulkojumā: <J>“Mans Dievs, mans Dievs, kādēļ tu mani esi atstājis!”</J>


text:
Tad kāds pieskrēja un iemērca sūkli etiķī; uzspraudis to niedres galā, tas sniedza viņam padzerties un teica: “Pagaidiet, redzēsim, vai Elija nāks viņu noņemt.”


text:
Centurions, kas stāvēja viņam pretī, redzēdams, ka viņš, tā saukdams, bija miris, sacīja: “Patiesi, šis cilvēks bija Dieva Dēls!”


text:
Arī kādas sievietes skatījās no tālienes. Starp tām bija Marija Magdalēna un Marija, Jēkaba jaunākā un Jāzepa māte, un Salome –


text:
tās, kuras viņam sekoja un kalpoja, kad viņš bija Galilejā, un vēl daudzas citas, kas viņam bija atnākušas līdzi uz Jeruzālemi.


text:
Jāzeps no Arimatejas, cienījams sinedrija loceklis, kas arī pats gaidīja Dieva valstību, uzdrošinājās ieiet pie Pilāta un izlūdzās Jēzus miesas.


text:
Bet Pilāts izbrīnījās, ka viņš jau ir miris. Pasaucis centurionu, viņš tam jautāja: “Vai viņš jau nomira?”


text:
Un tas, nopircis smalku linu audeklu, Jēzu nocēla un ietina audeklā, un ielika viņu kapā, kas bija izcirsts klintī, un kapa ieejai aizvēla priekšā akmeni.


text:
Kad sabata diena bija pagājusi, Marija Magdalēna un Marija, Jēkaba māte, un Salome nopirka smaržīgas zāles, lai ietu un svaidītu Jēzu.


text:
Bet viņš tām sacīja: “Nebīstieties! Jūs meklējat Jēzu, Nācarieti, krustā sisto, viņš ir augšāmcēlies, un viņa šeit nav. Redziet, vieta, kur tie viņu nolika.


text:
Bet ejiet un pasakiet to viņa mācekļiem un Pēterim: viņš pirms jums aizies uz Galileju; tur jūs viņu redzēsit, kā viņš jums sacījis.”


text:
Iznākušas no kapa tās metās bēgt prom, tās trīcēja un bija satriektas, un nestāstīja nevienam neko, jo baidījās.


text:
Augšāmcēlies rīta agrumā nedēļas pirmajā dienā, Jēzus vispirms parādījās Marijai Magdalēnai, no kuras viņš bija izdzinis septiņus dēmonus.


text:
Vēlāk viņš parādījās tiem vienpadsmit, kad viņi pie galda sēdēja, un viņš norāja viņu neticību un sirds cietību, ka viņi neticēja tiem, kas bija redzējuši viņu pēc augšāmcelšanās.


text:
<J>tie ņems rokās čūskas, un, pat ja tie dzers indi, tā tiem nekaitēs. Neveseliem tie rokas uzliks, un viņi atlabs.”</J>


text:
Bet viņi izgāja un sludināja it visur, un Kungs darbojās līdzi un vārdu apstiprināja ar līdzejošām zīmēm.


text:
tad, visu no paša sākuma ļoti rūpīgi izpētījis, arī es atzinu par vajadzīgu tev, cienījamo Teofil, secīgi to izklāstīt,


text:
lai tu pārliecinātos, ka vārdi, kas tev mācīti, ir droši. Pasludinājums par Jāņa Kristītāja piedzimšanu


text:
Jūdejas ķēniņa Hēroda laikā dzīvoja kāds priesteris, vārdā Zaharija, no Abijas kārtas, un viņa sieva bija Ārona pēcnācēja un viņas vārds - Elizabete.


text:
Bet eņģelis viņam sacīja: “Nebīsties, Zaharija, tava lūgšana ir uzklausīta, tava sieva Elizabete dzemdēs tev dēlu, un tu sauksi to vārdā Jānis.


text:
Jo viņš būs liels Kunga priekšā, vīnu un reibinošu dzērienu viņš nedzers, un Svētais Gars viņu piepildīs jau mātes miesās.


text:
Un tas staigās viņa priekšā Elijas garā un spēkā, lai pievērstu tēvu sirdis bērniem un neklausīgos taisno gudrībai, lai darītu ļaudis gatavus Kungam.”


text:
Eņģelis viņam atbildēja: “Es esmu Gabriels, kas stāv Dieva priekšā, un esmu sūtīts tevi uzrunāt un nest tev šo prieka vēsti.


text:
Un, redzi, tu būsi mēms un nevarēsi parunāt līdz dienai, kad tas notiks, tādēļ ka tu neticēji maniem vārdiem, kuri savā laikā piepildīsies.”


text:
Un iznācis viņš nespēja tos uzrunāt, un tie noprata, ka viņš svētnīcā ir redzējis parādību; un viņš tiem rādīja zīmes un palika mēms.


text:
“Kungs man tā ir darījis šajās dienās – viņš mani ir uzlūkojis, lai atņemtu manu negodu ļaužu acīs.”


text:
pie jaunavas, kas bija saderināta ar vīru, vārdā Jāzeps, no Dāvida nama, un jaunavas vārds bija Marija.


text:
Viņš būs dižens un tiks saukts par Visuaugstā Dēlu. Un Kungs Dievs dos viņam Dāvida, viņa tēva, troni.


text:
Tad eņģelis viņai atbildēja: “Svētais Gars nāks pār tevi, un Visuaugstā spēks tevi pārklās, tādēļ arī, kas dzims, būs svēts un tiks saukts – Dieva Dēls.


text:
Un redzi, Elizabete, tava radiniece, pat viņa savā vecumā ir ieņēmusi dēlu, un viņa, kuru sauca par neauglīgu, ir jau sestajā mēnesī.


text:
Tad Marija sacīja: “Redzi, es esmu Kunga kalpone, lai notiek ar mani pēc tava vārda.” Un eņģelis no viņas aizgāja.


text:
Un notika, kad Elizabete izdzirdēja Marijas sveicienu, bērns viņas miesās salēcās, un Elizabete tika Svētā Gara piepildīta.


text:
Viņas kaimiņi un radi dzirdēja, ka Kungs ir parādījis lielu žēlsirdību viņai, un tie priecājās līdz ar viņu.


text:
Visi, kas to dzirdēja, savā sirdī prātoja, brīnīdamies: “Kas gan būs šis bērns?” Un Kunga roka bija ar viņu.


text:
Un bērniņš auga un kļuva stiprs garā, un bija tuksnesī līdz tai dienai, kad viņam bija jāparādās Israēla priekšā.


text:
Arī Jāzeps no Galilejas, no Nācaretes pilsētas, gāja uz Jūdeju, uz Dāvida pilsētu, ko sauc Betlēme, tādēļ ka viņš bija no Dāvida nama un dzimtas,


text:
Un viņa dzemdēja Dēlu, savu pirmdzimto, ietina viņu autiņos un guldīja silē, jo tiem nebija vietas augšistabā.


text:
Kad eņģeļi aizgāja no tiem debesīs, gani savā starpā runāja: “Iesim uz Betlēmi raudzīt, kas noticis, ko Kungs mums ir pavēstījis.”


text:
Un gani griezās atpakaļ, teikdami un slavēdami Dievu par visu, ko bija dzirdējuši un redzējuši, kā viņiem tas bija sacīts.


text:
Un, kad pienāca astotā diena, kurā bērniņu vajadzēja apgraizīt, viņam deva vārdu Jēzus, kā viņu eņģelis bija nosaucis, pirms viņš vēl bija ieņemts mātes miesās.


text:
Kad viņu šķīstīšanās dienas pēc Mozus bauslības bija pagājušas, tie viņu aizveda uz Jeruzālemi, lai nestu Kunga priekšā,


text:
kā Kunga bauslībā ir rakstīts: katrs puisēns, kas pirmais paver mātes klēpi, lai tiek svētīts Kungam, –


text:
Un, redzi, Jeruzālemē bija kāds vīrs, vārdā Simeons, un šis vīrs bija krietns un dievbijīgs, viņš ilgojās pēc iepriecinājuma Israēlam, un Svētais Gars bija pār viņu.


text:
Gara vadīts, viņš nāca templī, un, kad vecāki ienesa bērniņu Jēzu, lai izpildītu pie viņa bauslības paražu,


text:
Un Simeons viņus svētīja un sacīja Marijai, viņa mātei: “Redzi, viņš ir likts, lai daudzi Israēlā kristu un daudzi celtos, un par zīmi, kam runās pretī, –


text:
Tur bija praviete Anna, Penuēla meita no Ašēra cilts. Tā bija jau krietni gados, un pēc savām meitas dienām viņa bija dzīvojusi ar vīru septiņus gadus,


text:
nu viņa bija atraitne, kādus astoņdesmit četrus gadus veca, un nešķīrās no tempļa, ar gavēšanu un lūgšanām kalpodama dienu un nakti.


text:
Arī viņa tajā pašā stundā pienāca klāt un pateicībā slavēja Dievu, un stāstīja par bērniņu visiem, kas gaidīja Jeruzālemes atbrīvošanu.


text:
Kad svētku dienas bija beigušās un viņa vecāki jau devās mājup, bērns Jēzus palika Jeruzālemē, bet viņi to nezināja.


text:
Domādami, ka viņš ir atceļā kopā ar citiem, tie, vienas dienas gājumu nostaigājuši, meklēja viņu pie radiem un paziņām.


text:
Un, viņu ieraudzījuši, vecāki pārbijās, un māte viņam sacīja: “Bērns, kādēļ tu mums tā darīji? Redzi, tavs tēvs un es ar sirdssāpēm tevi meklējām.”


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs mani meklējāt? Vai jūs nezināt, ka man jādarbojas sava Tēva lietās?”</J>


text:
Tad viņš gāja tiem līdzi un nonāca Nācaretē, un bija tiem paklausīgs. Un viņa māte visus šos vārdus glabāja savā sirdī.


text:
Cēzara Tibērija piecpadsmitajā valdīšanas gadā, kad Poncijs Pilāts bija vietvaldis Jūdejā un Hērods – tetrarhs Galilejā, un Filips, viņa brālis, – tetrarhs Itūrejas un Trahonitidas zemēs, un Lisanijs – tetrarhs Abilēnē,


text:
kā rakstīts pravieša Jesajas grāmatā – saucēja balss tuksnesī: sagatavojiet Kungam ceļu, dariet līdzenas viņa takas!


text:
Katra ieleja lai top piepildīta, un katrs pakalns un paugurs lai tiek nolīdzināts; līkumi lai top taisni un grambas par līdzenu ceļu,


text:
Uz ļaužu pūļiem, kas nāca pie viņa, lai viņš tos kristītu, Jānis runāja: “Jūs odžu dzimums, kas jūs ir mācījis bēgt no dusmības, kas nāks?


text:
Tad nu nesiet cienīgus atgriešanās augļus un nesāciet atkal viens otram teikt: mums Ābrahāms ir tēvs. Es jums saku: Dievs spēj no šiem akmeņiem radīt Ābrahāma bērnus.


text:
Cirvis jau pielikts kokiem pie saknes – katrs koks, kas nenes labus augļus, tiek nocirsts un iemests ugunī.”


text:
Arī kareivji viņu izjautāja: “Un mēs, ko lai mēs darām?” Un viņš sacīja tiem: “Neizspiediet naudu un neapsūdziet nepatiesi, bet esiet mierā ar savu algu.”


text:
Jānis viņiem visiem atbildēja: “Es jūs gan kristīju ūdenī, bet nāks kāds spēcīgāks par mani, kam es neesmu cienīgs atraisīt sandaļu siksnas, viņš jūs kristīs Svētajā Garā un ugunī.


text:
Ar vētekli rokā viņš iztīrīs klonu un savāks kviešus savā klētī, bet pelavas sadedzinās neizdzēšamā ugunī.”


text:
Bet tetrarhs Hērods, kuru Jānis apsūdzēja viņa brāļa sievas Hērodijas dēļ un par visu, ko Hērods bija ļaunu darījis,


text:
un Svētais Gars kā balodis nolaidās uz viņu, un balss no debesīm atskanēja: “Tu esi mans mīļotais Dēls, uz ko man labs prāts.”


text:
Kad Jēzus sāka mācīt, viņam bija ap trīsdesmit gadu, un, pēc ļaužu domām, viņš bija Jāzepa dēls, un Jāzeps – Ēlī dēls,


text:
kur četrdesmit dienas velns viņu kārdināja. Šajās dienās viņš neko neēda, un, kad tās bija pagājušas, viņš izsalka.


text:
Bet Jēzus viņam atbildēja: <J>“Ir rakstīts: cilvēks nedzīvo no maizes vien. ” …bet no ikviena Dieva vārda</J> <n>Dažos manuskriptos šī panta otrā daļa nav iekļauta</n>


text:
Velns sacīja: “Es tev došu visu šo varu un godību, jo tas man ir dots, un, kam vien gribu, es to dodu.


text:
Jēzus viņam atbildēja: <J>“Atkāpies no manis sātan….</J> <n>Dažos manuskriptos panta 1. daļa nav iekļauta</n> <J>Ir rakstīts: pielūdz Kungu, savu Dievu, un viņam vien kalpo.”</J>


text:
Tad velns aizveda viņu uz Jeruzālemi, pacēla viņu uz tempļa jumta malas un sacīja: “Ja tu esi Dieva Dēls, meties no šejienes lejā.


text:
Viņš nāca uz Nācareti, kur bija uzaudzis, un sabatā viņš pēc sava paraduma iegāja sinagogā. Un viņš piecēlās, lai lasītu.


text:
<J>“Kunga Gars ir pār mani, jo viņš ir svaidījis mani pasludināt prieka vēsti nabagiem. Viņš ir sūtījis mani dziedināt sirdī satriektos un pasludināt atbrīvošanu gūstekņiem un akliem acu gaismu, salauztos darīt brīvus</J>


text:
Un visi piebalsoja un brīnījās par žēlastības vārdiem, kas nāca no viņa mutes. Un viņi taujāja: “Vai šis nav Jāzepa dēls?”


text:
Viņš tiem teica: <J>“Jūs noteikti man sacīsiet šo teicienu: ārst, dziedini pats sevi! Dari arī pie mums tēvu zemē to, ko esam dzirdējuši tevi darām Kapernaumā!”</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: daudz atraitņu bija Israēlā Elijas dienās, kad debesis tika aizslēgtas trīs gadus un sešus mēnešus, tā ka liels bads nāca pār visu zemi,</J>


text:
<J>Un daudz spitālīgo bija Israēlā pravieša Elīšas laikā, bet neviens no tiem netika šķīstīts kā vien sīrietis Naamāns.”</J>


text:
Pielēkuši kājās, tie izdzina viņu ārā no pilsētas līdz kalna malai, uz kura pilsēta bija celta, lai nogrūstu viņu lejā.


text:
“Laid, kāda tev ar mums daļa, Jēzu, Nācarieti! Vai esi nācis mūs pazudināt? Es zinu, kas tu esi – Dieva Svētais!”


text:
Jēzus to apsauca: <J>“Apklusti un izej no viņa!”</J> Dēmons, nogāzis apsēsto zemē ļaužu vidū, izgāja no tā, neko tam nenodarījis.


text:
Tad visus pārņēma bailes, un ļaudis cits citam jautāja: “Kas tie par vārdiem, kuru varā un spēkā viņš pavēl nešķīstiem gariem un tie iziet?”


text:
No sinagogas aizgājis, Jēzus ienāca Sīmaņa namā. Sīmaņa sievasmāte bija smaga drudža varā, un tie viņu lūdza viņai palīdzēt.


text:
Jēzus, noliecies pār viņu, pavēlēja drudzim, un tas viņu atstāja. Un tajā pašā brīdī viņa uzcēlās un viņiem kalpoja.


text:
Saulei rietot, visi, kam bija kādi sirgstošie ar dažādām kaitēm, tos atveda pie viņa. Viņš tiem ikvienam uzlika rokas un tos dziedināja.


text:
Arī dēmoni no daudziem izgāja, kliegdami: “Tu esi Dieva Dēls!” Bet viņš tos apsauca un neļāva tiem runāt, jo tie zināja, ka viņš ir Kristus.


text:
Bet, dienai sākoties, Jēzus devās prom uz nomaļu vietu. Ļaudis meklēja viņu un, nonākuši pie viņa, mēģināja viņu aizturēt, lai viņš no tiem neaizietu,


text:
bet viņš tiem sacīja: <J>“Arī citās pilsētās man jāsludina Dieva valstības evaņģēlijs, jo tādēļ es esmu sūtīts.”</J>


text:
Un notika, kad ļaužu pūlis pie viņa spiedās, lai dzirdētu Dieva vārdu, tad viņš, stāvēdams Gennēsaretes ezera krastā,


text:
Iekāpis laivā, kas piederēja Sīmanim, viņš lūdza tam atirt laivu mazliet no krasta; apsēdies viņš no laivas mācīja ļaudis.


text:
Sīmanis atbildēja: “Mācītāj, mēs visu nakti esam pūlējušies un nekā neesam noķēruši. Bet es izmetīšu tīklus tavā vārdā.”


text:
Un tie māja saviem biedriem, kas bija otrā laivā, lai tie nāktu viņiem palīgā. Tie atnāca, un viņi piepildīja abas laivas tik pilnas, ka tās gandrīz grima.


text:
To redzēdams, Sīmanis Pēteris nokrita Jēzus priekšā uz ceļiem un sacīja: “Kungs, ej prom no manis, jo es esmu grēcīgs cilvēks.”


text:
arī Jēkabu un Jāni, Zebedeja dēlus, kas bija Sīmaņa darbabiedri. Jēzus sacīja Sīmanim: <J>“Nebīsties, no šī brīža tu būsi cilvēku zvejnieks.”</J>


text:
Kad viņš bija vienā pilsētā, kāds viscaur spitālīgs vīrs, Jēzu ieraudzījis, krita uz sava vaiga un lūdza viņu, sacīdams: “Kungs, ja vien tu gribi, tu vari mani šķīstīt.”


text:
Jēzus izstiepa roku un pieskārās tam, sacīdams: <J>“Es gribu, topi šķīsts.”</J> Un tūlīt spitālība no tā pazuda.


text:
Un viņš tam piekodināja nevienam to nestāstīt un teica: <J>“Noej un rādies priesterim un upurē par savu šķīstīšanu, kā to Mozus ir noteicis, viņiem par liecību.”</J>


text:
Runas par viņu izplatījās arvien vairāk, un liels ļaužu pūlis sapulcējās, lai dzirdētu viņu un tiktu dziedināti no savām slimībām.


text:
Kādu dienu viņš mācīja un turpat sēdēja arī farizeji un bauslības mācītāji, kas bija sanākuši no visiem Galilejas un Jūdejas ciemiem, kā arī no Jeruzālemes. Un Kunga spēks bija Jēzum, lai viņš dziedinātu.


text:
Un, redzi, vīri nesa uz gultas cilvēku, kas bija paralizēts, un tie mēģināja viņu ienest un nolikt viņa priekšā.


text:
Ļaužu pūļa dēļ neatraduši iespēju to ienest, viņi uzkāpa uz jumta un caur griestiem nolaida to ar visu gultu pašā vidū Jēzum priekšā.


text:
Rakstu mācītāji un farizeji, spriezdami savā starpā, sacīja: “Kas šis ir, kas runā zaimus? Kas var grēkus piedot kā vien Dievs?”


text:
<J>Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot,”</J> – un viņš sacīja paralizētajam: <J>“Es tev saku: celies, ņem savu gultu un ej uz mājām.”</J>


text:
Un, tūdaļ viņu acu priekšā piecēlies, tas paņēma gultu, kurā bija gulējis, un aizgāja uz savām mājām, Dievu slavēdams.


text:
Visus pārņēma milzīgs izbrīns, un tie slavēja Dievu; baiļu pilni tie runāja: “Mēs šodien esam redzējuši brīnumainas lietas.”


text:
Pēc tam Jēzus aizgāja un ieraudzīja muitnieku, vārdā Levijs, sēžam pie muitnīcas, un tam sacīja: <J>“Seko man!”</J>


text:
Tad Levijs rīkoja viņam lielu mielastu savā namā, un liels pulks muitnieku un citu ļaužu bija pie viena galda kopā ar viņiem.


text:
Bet farizeji un viņu rakstu mācītāji sāka kurnēt pret viņa mācekļiem: “Kādēļ jūs ēdat un dzerat kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?”


text:
Tad tie viņam sacīja: “Jāņa mācekļi bieži gavē un lūdz – tāpat arī farizeju mācekļi, bet tavējie ēd un dzer.”


text:
Un viņš stāstīja tiem līdzību: <J>“Neviens neņem ielāpu no jaunām drēbēm, lai to uzšūtu vecām; citādi tas jaunās saplēsīs, bet ar vecajām jaunais ielāps nesaderēs.</J>


text:
<J>Un neviens arī nelej jaunu vīnu vecos ādas maisos, citādi jaunais vīns maisus saplēsīs un izlīs, un arī maisi būs pagalam.</J>


text:
Kādā sabatā, viņam caur labību ejot, viņa mācekļi plūca vārpas un ēda graudus, izberzdami tos ar rokām.


text:
Jēzus tiem atbildēja: <J>“Vai neesat lasījuši, ko darīja Dāvids, kad viņš un viņa vīri bija izsalkuši?</J>


text:
<J>Kā viņš iegāja Dieva namā un ņēma upurmaizes, kuras nebija ļauts ēst nevienam kā vien priesteriem, un viņš ēda un deva arī saviem vīriem.”</J>


text:
Kādu citu reizi sabatā, kad viņš ienāca sinagogā un mācīja, tur bija kāds cilvēks, kam bija paralizēta labā roka.


text:
Taču Jēzus nomanīja viņu domas un teica vīram ar paralizēto roku: <J>“Celies un stājies te vidū!”</J> Tas piecēlās un nostājās.


text:
Tad Jēzus sacīja viņiem: <J>“Es vaicāju jums: vai ir atļauts sabatā darīt labu vai ļaunu, dzīvību glābt vai nonāvēt?”</J>


text:
Un, tos visus uzlūkojis, viņš sacīja slimajam: <J>“Izstiep savu roku!”</J> Un viņš tā darīja, un viņa roka kļuva atkal vesela.


text:
Dienai iestājoties, viņš pasauca pie sevis mācekļus un izraudzīja no tiem divpadsmit, kurus tad viņš nosauca par apustuļiem:


text:
Nokāpis līdz ar viņiem no kalna, viņš stāvēja klajā laukā, un kopā ar viņu bija liels pulks mācekļu un daudz ļaužu no visas Jūdejas un Jeruzālemes, un Tīras, un Sidonas piekrastes,


text:
kuri nāca viņu klausīties un lai tiktu dziedināti no slimībām. Arī nešķīsto garu apsēstie tika dziedināti.


text:
Pacēlis acis uz saviem mācekļiem, viņš sacīja: <J>“Laimīgi jūs, nabagie, jo jums pieder Dieva valstība.</J>


text:
<J>Laimīgi jūs, kas tagad izsalkuši, jo jūs tapsiet paēdināti. Laimīgi jūs, kas tagad raudat, jo jūs smiesieties.</J>


text:
<J>Laimīgi jūs esat, kad cilvēki jūs nīdīs un atstums no sevis, un ķengās jūs, un jūsu vārdu atmetīs kā ļaunu Cilvēka Dēla dēļ.</J>


text:
<J>Priecājieties tajā dienā un dejiet! Jo redzi – jūsu alga ir liela debesīs; jo tāpat viņu tēvi ir darījuši praviešiem.</J>


text:
<J>Vai! jums, kas tagad paēduši, jo jūs salksiet! Vai! jums, kas tagad smejaties, jo jūs sērosiet un raudāsiet!</J>


text:
<J>Bet jums, kas mani dzirdat, es saku: mīliet savus ienaidniekus, dariet labu tiem, kas jūs ienīst.</J>


text:
<J>Kas tev sit pa vienu vaigu, tam pagriez arī otru, un, kas tev atņem virsdrēbes, tam neliedz ņemt arī kreklu.</J>


text:
<J>Ja jūs atdarāt ar labu tiem, kas jums dara labu, kāds ir jūsu nopelns? Arī grēcinieki dara tāpat.</J>


text:
<J>Ja jūs aizdodat tiem, no kuriem cerat atdabūt, kāds ir jūsu nopelns? Arī grēcinieki aizdod grēciniekiem, lai saņemtu tikpat atpakaļ.</J>


text:
<J>Bet mīliet savus ienaidniekus un dariet labu, un aizdodiet neraizēdamies, tad jūsu alga būs liela un jūs būsiet Visuaugstā dēli, jo viņš ir laipnīgs pret nepateicīgajiem un ļaunajiem.</J>


text:
<J>Dodiet, un jums tiks dots: pilnu, saspaidītu, sakratītu, pāri plūstošu mēru jums dos klēpī; ar kādu mēru jūs mērāt, tā arī jums mērīs.”</J>


text:
Un vēl viņš tiem stāstīja līdzību: <J>“Vai tad akls var vest aklo? Vai tie abi neiekritīs bedrē?</J>


text:
<J>Kā tu vari savam brālim teikt: brāl, laid, lai izņemu gruzīti no tavas acs, – pats savā acī baļķi neredzēdams? Liekuli, vispirms izņem baļķi no savas acs, tad saskatīsi, kā izņemt gruzīti no sava brāļa acs.</J>


text:
<J>Katru koku pazīst pēc tā augļiem: jo no ērkšķiem nevar ievākt vīģes, nedz vīnogas no dadžiem.</J>


text:
<J>Labs cilvēks no savas sirds labumu krājumiem sniedz labo, bet ļaunais – no ļaunā krājumiem sniedz ļauno: jo no pārpilnas sirds mute runā.</J>


text:
<J>Ikviens, kas nāk pie manis un dzird manus vārdus, un dara pēc tiem, – es jums rādīšu, kam viņš līdzināms:</J>


text:
<J>viņš līdzināms nama cēlājam, kas raka dziļi un pamatu lika uz klints; kad plūdi nāca, straumes triecās pret namu, bet nespēja to izkustināt, jo tas bija pamatīgi celts.</J>


text:
<J>Bet, kas dzirdējis un tā nerīkojas, tas līdzināms cilvēkam, kas namu ceļ uz zemes – bez pamatiem; kad straumes triecās pret namu, tas tūlīt sagruva, un šī nama brukšana bija liela.”</J>


text:
Izdzirdējis par Jēzu, tas nosūtīja pie viņa jūdu vecajos ar lūgumu, lai viņš nāk un glābj viņa kalpu.


text:
Un Jēzus devās ar tiem ceļā. Kad viņš vairs nebija tālu no tā nama, centurions sūtīja pretī savus draugus, likdams sacīt: “Kungs, nenopūlies! Es neesmu tā cienīgs, ka tu ienāc manā namā.


text:
Tādēļ es arī neturēju sevi par cienīgu nākt pie tevis. Bet dod tikai pavēli, un mans kalps būs dziedināts.


text:
Arī es esmu cilvēks, kas pakļauts varai, un man ir padotie – kareivji; kad vienam es saku: ej, – tas iet, un citam: nāc, – viņš nāk, un savam kalpam: dari to, – viņš dara.”


text:
To dzirdēdams, Jēzus izbrīnījās par viņu un, pagriezies pret ļaužu pūli, kas viņam sekoja, teica: <J>“Es jums saku: tādu ticību es neesmu atradis pat Israēlā.”</J>


text:
Drīz pēc tam viņš devās uz pilsētu, sauktu Naine, un kopā ar viņu gāja mācekļi un liels ļaužu pūlis.


text:
Kad viņš jau tuvojās pilsētas vārtiem, redzi, iznesa kādu mirušo, mātes vienīgo dēlu, un viņa pati bija atraitne, un līdz ar viņu bija liels pūlis pilsētnieku.


text:
Pienācis klāt, viņš aizskāra zārku; nesēji apstājās, un viņš sacīja: <J>“Jaunekli, es tev saku, celies augšā!”</J>


text:
Visus pārņēma bailes, un viņi slavēja Dievu: “Liels pravietis ir cēlies mūsu vidū; Dievs ir uzlūkojis savu tautu.”


text:
Un vīri, pie viņa atnākuši, sacīja: “Jānis Kristītājs sūta mūs pie tevis un jautā: vai tu esi tas, kam jānāk, vai lai citu gaidām?”


text:
Tobrīd Jēzus daudzus dziedināja no slimībām, kaitēm un ļauniem gariem un daudziem akliem dāvāja redzi.


text:
Un viņš tiem atbildēja: <J>“Ejiet un sakiet Jānim, ko skatījāt un dzirdējāt: akli redz, kropli staigā, spitālīgi top šķīstīti un kurli dzird, mirušie augšāmceļas un nabagiem tiek sludināta prieka vēsts.</J>


text:
Kad Jāņa vēstneši bija aizgājuši, viņš sāka ļaudīm runāt par Jāni: <J>“Ko jūs izgājāt tuksnesī skatīt? Vai niedri, ko vējš šūpo?</J>


text:
<J>Ko tad jūs izgājāt ieraudzīt? Vai cilvēku, ģērbtu smalkās drēbēs? Redzi, tie, kam ir dārgas drēbes un kas mīt greznībā, tie ir ķēniņu pilīs.</J>


text:
<J>Es jums saku: starp dzimušajiem no sievietēm nav neviena lielāka par Jāni. Bet mazākais Dieva valstībā ir lielāks par viņu.”</J>


text:
Un visa tauta, pat muitnieki, ieklausījās un apliecināja, ka Dievs ir taisns, pieņemdami Jāņa kristību,


text:
<J>Tie pielīdzināmi bērniem, kas sēž tirgus laukumā un cits citam sauc: mēs jums stabulējām, un jūs nedejojāt, mēs dziedājām raudu dziesmu, un jūs neraudājāt.</J>


text:
<J>Atnāca Cilvēka Dēls, viņš ēd un dzer, un jūs sakāt: redzi, izēdājs un vīna dzērājs, muitnieku un grēcinieku draugs.</J>


text:
Un, redzi, tajā pilsētā kāda sieviete, kas bija grēciniece, uzzinājusi, ka viņš ir farizeja namā, atnesa alabastra trauciņu ar smaržīgu svaidāmo eļļu


text:
un nostājās aiz Jēzus, krita pie viņa kājām un raudādama sāka ar savām asarām slacīt viņa kājas un ar saviem matiem tās žāvēt, un skūpstīja viņa kājas un iezieda ar svaidāmo eļļu.


text:
Farizejs, kas viņu bija aicinājis, to redzēdams, pie sevis noteica: “Ja šis būtu pravietis, tad pazītu gan, kas un kāda ir šī sieviete, kas viņam pieskaras, jo tā ir grēciniece.”


text:
Un Jēzus, vērsies pie viņa, sacīja: <J>“Sīmani, man tev kas sakāms.”</J> Un tas sacīja: “Saki, Skolotāj!” –


text:
<J>“Kādam naudas aizdevējam bija divi parādnieki, viens tam bija parādā pieci simti denāriju un otrs – piecdesmit.</J>


text:
<J>Kad neviens no tiem nespēja parādu atdot, viņš abiem to atlaida. Kurš no tiem viņu vairāk mīlēs?”</J>


text:
Sīmanis atbildēja: “Es domāju – tas, kam tika vairāk atlaists.” Jēzus sacīja: <J>“Tu pareizi spried.”</J>


text:
Un, pagriezies pret sievieti, viņš Sīmanim teica: <J>“Vai redzi šo sievieti? Es ienācu tavā namā, tu man kāju mazgāšanai ūdeni nedevi, bet viņa manas kājas ar asarām slacīja un ar matiem tās susināja.</J>


text:
<J>Es tev saku, viņas daudzie grēki ir piedoti, jo viņā ir daudz mīlestības. Bet, kam maz piedod, tas maz mīl.”</J>


text:
Pēc tam Jēzus apstaigāja pilsētas un ciemus, sludinādams un mācīdams evaņģēliju par Dieva valstību; tie divpadsmit bija ar viņu


text:
un tāpat arī dažas sievietes, kas bija dziedinātas no nešķīstiem gariem un slimībām: Marija, saukta Magdalēna, no kuras bija izgājuši septiņi dēmoni,


text:
Joanna, Hēroda pārvaldnieka Hūzas sieva, arī Zuzanna un daudzas citas, kas ar savu rocību gādāja par viņiem.


text:
<J>“Sējējs izgāja sēt sēklu. Viņam sējot, cita krita ceļmalā un tika samīta, un debesu putni to apēda;</J>


text:
<J>cita krita labā zemē, tā uzdīga un nesa simtkārtīgus augļus.”</J> To pateicis, viņš sauca: <J>“Kam ausis dzirdēt, tas lai dzird.”</J>


text:
Viņš sacīja: <J>“Jums ir dots zināt Dieva valstības noslēpumus, bet pārējiem līdzībās, lai tie redzēdami neredzētu un dzirdēdami nesaprastu.</J>


text:
<J>Ceļmalā ir tie, kas dzird; bet tad nāk sātans un paņem prom vārdu no viņu sirdīm, lai tie neticētu un netaptu izglābti.</J>


text:
<J>Bet kas sēts klintainē – ir tie, kas, vārdu dzirdējuši, ar prieku to uzņem, bet, būdami bez saknēm, tikai uz brīdi notic, bet pārbaudījuma laikā atkrīt.</J>


text:
<J>Bet kas sēts starp ērkšķiem – ir tie, kas vārdu ir dzirdējuši, bet dzīves rūpesti, bagātība un baudas to noslāpē, un tie augļus nenes.</J>


text:
<J>Bet kas sēts labā zemē – ir tie, kas vārdu dzird un glabā to krietnā un labā sirdī un augļus nes pacietībā.</J>


text:
<J>Gaismekli iededzis, neviens to neslēpj zem trauka vai zem gultas, bet liek lukturī, lai ienācēji redzētu gaismu.</J>


text:
<J>Nav nekā apslēpta, kas netaptu redzams, nav nekā noglabāta, kas reiz netaptu zināms vai nenāktu atklātībā.</J>


text:
<J>Tad nu pielūkojiet, kā jūs klausāties; jo, kam ir, tam dos, bet, kam nav, tam atņems arī to, ko tas tur par savu.”</J>


text:
Tad kādu dienu Jēzus un viņa mācekļi sēdās laivā, un viņš tiem sacīja: <J>“Celsimies uz ezera otru krastu.”</J> Un viņi cēlās pāri.


text:
tie piegāja viņam klāt un modināja viņu: “Mācītāj, Mācītāj, mēs ejam bojā!” Piecēlies viņš apsauca vēju un bangojošos ūdeņus. Un tie norima, un iestājās klusums.


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Kur ir jūsu ticība?”</J> Pārbijušies tie brīnījās un cits citam jautāja: “Kas viņš tāds ir, ka pavēl pat vējiem un ūdeņiem un tie viņam paklausa?”


text:
Kad viņš izkāpa krastā, no pilsētas pretī nāca kāds dēmonu apsēsts vīrs, kas jau ilgu laiku nevalkāja drēbes un nedzīvoja mājās, bet kapos.


text:
Ieraudzījis Jēzu, viņš iekliedzās, nokrita viņa priekšā un skaļā balsī sauca: “Jēzu, visaugstā Dieva Dēls, kāda daļa mums vienam gar otru? Es tevi lūdzu, nemoki mani!”


text:
Jo viņš pavēlēja nešķīstajam garam iziet no šī cilvēka. Tas bija ilgu laiku to sagrābis savā varā; to bija sējuši ķēdēm un saistījuši važām, lai savaldītu, bet tas bija važas sarāvis, un dēmons to dzina uz tuksnesīgām vietām.


text:
Jēzus tam jautāja: <J>“Kāds ir tavs vārds?”</J> Tas atbildēja: “Leģions.” Jo daudz dēmonu bija viņā iegājuši.


text:
Bet tur uz kalna bija liels cūku bars. Dēmoni lūdzās, lai ļauj tiem ieiet cūkās. Un viņš tiem atļāva.


text:
Ļaudis iznāca, lai redzētu, kas noticis, un nonāca pie Jēzus un atrada cilvēku, no kura dēmoni bija izgājuši, sēžam pie Jēzus kājām, apģērbtu un pie pilna saprāta, un tie izbijās.


text:
Viss lielais ļaužu pulks no Gerasas apgabala lūdza viņu iet prom, jo lielas izbailes tos bija pārņēmušas. Un viņš, iekāpis laivā, atgriezās Galilejā.


text:
Vīrs, no kura dēmoni bija izgājuši, lūdza ļaut tam palikt kopā ar viņu, bet viņš to raidīja prom, sacīdams:


text:
<J>“Atgriezies savās mājās un stāsti, ko Dievs tev ir darījis.”</J> Un tas aizgāja un izdaudzināja pa visu pilsētu, ko Jēzus viņam bija darījis.


text:
Un, redzi, atnāca kāds vīrs, vārdā Jaīrs. Viņš bija sinagogas priekšnieks. Nokritis pie Jēzus kājām, tas lūdza viņu ienākt savā namā,


text:
jo viņa vienīgā meita, ap divpadsmit gadu veca, bija uz miršanu. Un, viņam ejot, pūlis spiedās ap viņu.


text:
Tur bija kāda sieviete, kas sirga ar asiņošanu jau divpadsmit gadus, …un bija iztērējusi ārsiem visu, kas viņai piederēja… <n>Dažos manuskriptos panta vidusdaļa nav iekļauta</n> bet neviens nebija spējis to dziedināt;


text:
Jēzus jautāja: <J>“Kas man pieskārās?”</J> Visi liedzās, bet Pēteris sacīja: <J>“Mācītāj, ļaudis ap tevi drūzmējas un spiežas virsū.”</J>


text:
Kad sieviete redzēja, ka nav palikusi nepamanīta, viņa drebēdama nāca un, nometusies pie viņa zemē, pastāstīja visu ļaužu priekšā, kādēļ tā viņam pieskārusies un kā tūlīt kļuvusi vesela.


text:
Viņam vēl runājot, nāca kāds no sinagogas priekšnieka nama un sacīja Jaīram: “Tava meita jau ir nomirusi, neapgrūtini vairs Skolotāju.”


text:
Ieiedams šajā namā, viņš neļāva citiem ienākt kopā ar viņu kā vienīgi Pēterim, Jānim un Jēkabam un bērna tēvam un mātei.


text:
Visi vaimanāja un raudāja par bērnu. Bet viņš sacīja: <J>“Neraudiet, viņa nav mirusi, bet tikai guļ.”</J>


text:
Saaicinājis divpadsmit mācekļus, Jēzus deva tiem spēku un varu pār visiem dēmoniem un dziedināt no slimībām


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Neņemiet sev ceļā līdzi nedz spieķi, nedz somu, nedz maizi, nedz naudu, nedz divi svārkus.</J>


text:
<J>Un, ja kādi jūs neuzņems, tad, izejot no tās pilsētas, nokratiet putekļus no savām kājām par liecību pret tiem.”</J>


text:
Tetrarhs Hērods dzirdēja visu, kas notika, un bija nesaprašanā, jo daži sacīja: “Jānis ir uzcēlies no mirušajiem,”


text:
Hērods sacīja: “Jānim es nocirtu galvu. Bet kas tad ir šis, par kuru dzirdu tādas lietas?” Un viņš meklēja iespēju to redzēt.


text:
Apustuļi atgriezušies stāstīja viņam visu, ko bija darījuši. Tad viņš ņēma tos sev līdzi un devās pa savrupu ceļu uz pilsētu, vārdā Bētsaīda.


text:
Ļaužu pūļi, to uzzinājuši, sekoja viņam. Viņš tos pieņēma un runāja tiem par Dieva valstību, un darīja veselus tos, kam bija vajadzīga dziedināšana.


text:
Diena jau sliecās uz vakaru, kad tie divpadsmit piegāja pie viņa un sacīja: “Atlaid ļaudis, lai tie dodas uz apkārtējiem ciemiem un mājām, kur varētu pārnakšņot un dabūt kaut ko ēdamu, jo mēs šeit esam nomaļā vietā.”


text:
Bet viņš tiem sacīja: <J>“Dodiet jūs viņiem ēst.”</J> Tie sacīja: “Mums nav vairāk kā piecas maizes un divas zivis. Vai lai ejam pirkt ēdamo visiem šiem ļaudīm?”


text:
Jo to bija ap pieci tūkstoši vīru. Bet viņš mācekļiem sacīja: <J>“Lieciet tiem apsēsties zemē pulkos pa piecdesmit.”</J>


text:
Tad viņš ņēma tās piecas maizes un divas zivis un, pacēlis acis uz debesīm, pateicās un lauza tās un deva mācekļiem, lai tie tās pasniegtu ļaudīm.


text:
Reiz, kad viņš vientuļā vietā lūdza Dievu un arī mācekļi bija ar viņu, viņš tos izjautāja: <J>“Ko ļaudis runā par mani – kas es esmu?”</J>


text:
Tie atbildēja: “Jānis Kristītājs, bet citi – Elija, vēl citi – kāds no senajiem praviešiem esot augšāmcēlies.”


text:
un teica: <J>“Cilvēka Dēlam būs daudz jācieš, jātiek vecajo un virspriesteru, un rakstu mācītāju atmestam un nonāvētam, un trešajā dienā tam būs augšāmcelties.”</J>


text:
Tad viņš visiem sacīja: <J>“Ja kāds grib man sekot, tas lai aizliedz sevi, lai ņem savu krustu ik dienas un seko man.</J>


text:
<J>Jo, kas savu dzīvību grib glābt, tas to zaudēs, bet, kas savu dzīvību manis dēļ zaudēs, tas to izglābs.</J>


text:
<J>Kāds ieguvums cilvēkam, ka viņš iemanto visu pasauli, bet sevi pašu pazudina vai nodara sev ļaunumu?</J>


text:
<J>Kas būs kaunējies manis un manu vārdu dēļ, tā dēļ kaunēsies Cilvēka Dēls, kad viņš nāks savā un sava Tēva, un svēto eņģeļu godībā.</J>


text:
<J>Patiesi es jums saku: daži no šeit stāvošajiem nāvi nebaudīs, iekams nebūs redzējuši Dieva valstību.”</J>


text:
Pēc kādām astoņām dienām, kad Jēzus bija šos vārdus sacījis, viņš ņēma sev līdzi Pēteri un Jāni, un Jēkabu un uzkāpa kalnā Dievu lūgt.


text:
Pēteris un viņa biedri bija miega pārņemti, bet pamodušies tie ieraudzīja viņa godību un abus vīrus pie viņa stāvam.


text:
Kad tie jau grasījās aiziet no viņa, Pēteris, nesaprazdams, ko viņš runā, teica Jēzum: “Mācītāj, te mums ir labi, taisīsim trīs teltis, vienu tev, vienu Mozum un vienu Elijam.”


text:
Kamēr Pēteris to teica, uznāca padebesis un viņus apēnoja; un mācekļus pārņēma izbailes, kad tos apņēma mākonis.


text:
Kad šī balss atskanēja, Jēzus jau bija palicis viens. Un viņi klusēja un tanīs dienās nevienam neko nestāstīja par redzēto.


text:
Redzi, kāds gars to sagrābj un liek pēkšņi kliegt, un krata viņu līdz putām, un atkāpjas tikai, kad ir to galīgi novārdzinājis.


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Ak tu neticīgā un samaitātā paaudze! Cik ilgi vēl es pie jums būšu un jūs pacietīšu! Ved šurp savu dēlu!”</J>


text:
Viņam nākot, dēmons sāka to plosīt un raustīt. Jēzus apsauca nešķīsto garu un darīja zēnu veselu un atdeva tēvam.


text:
Un visi apjuka Dieva varenības priekšā. Kamēr visi vēl brīnījās par to, ko Jēzus bija darījis, viņš mācekļiem sacīja:


text:
Bet viņi nesaprata šos vārdus; tie palika viņiem apslēpti, un tie tos neaptvēra, un viņi baidījās jautāt viņam par šiem vārdiem.


text:
un sacīja tiem: <J>“Ja kāds šo bērniņu uzņem manā vārdā, tas uzņem mani. Ja kāds mani uzņem, tas uzņem to, kas mani sūtījis. Jo mazākais jūsu vidū ir tas lielākais.”</J>


text:
Jānis vērsās pie viņa un sacīja: “Mācītāj, mēs redzējām kādu, kas tavā vārdā izdzina dēmonus, un mēs viņam to aizliedzām, jo viņš neseko mums.”


text:
Kad sāka piepildīties laiks tikt uzņemtam debesīs, viņš droši vērsa savu vaigu uz Jeruzālemi, lai dotos turp.


text:
Un viņš sūtīja sev pa priekšu vēstnešus. Tie devās ceļā un iegāja kādā samariešu ciemā, lai sagatavotu viņam naktsmājas.


text:
To redzēdami, mācekļi Jānis un Jēkabs sacīja: “Kungs, vai gribi, lai pavēlam ugunij nākt no debesīm un tos iznīcināt, kā arī Elija darīja?”


text:
un sacīja: ”Vai jūs nezināt, kādam garam jūs piederat? Cilvēka Dēls nav nācis cilvēku dvēseles nomaitāt, bet pestīt” <n>dažos manuskriptos šis pants nav iekļauts</n>


text:
Jēzus tam teica: <J>“Lapsām ir alas un debesu putniem ligzdas, bet Cilvēka Dēlam nav kur galvu nolikt.”</J>


text:
Un citam viņš teica: <J>“Seko man!”</J> Bet tas sacīja: “Kungs, ļauj man vispirms aiziet un apglabāt savu tēvu.”


text:
Bet viņš tam sacīja: <J>“Ļauj miroņiem apglabāt savus miroņus, bet tu ej un sludini Dieva valstību!”</J>


text:
Vēl kāds cits sacīja: “Es sekošu tev, Kungs, bet ļauj vispirms man atvadīties no saviem mājiniekiem.”


text:
Bet Jēzus tam teica: <J>“Neviens, kas savu roku uzlicis uz arkla un skatās atpakaļ, neder Dieva valstībai.”</J>


text:
Pēc tam Kungs nozīmēja vēl citus septiņdesmit divus un sūtīja tos pa divi sev pa priekšu uz visām pilsētām un ciemiem, kur viņam bija jāiet.


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Pļaujamā ir daudz, bet strādnieku maz, tādēļ lūdziet pļaujas kungu, lai viņš strādniekus sūta savā pļaujā.</J>


text:
<J>Un, ja tur būs kāds miera dēls, tad pār viņu dusēs jūsu miers; bet, ja ne, tas atgriezīsies pie jums.</J>


text:
<J>Tajā pašā namā palieciet, ēdiet un dzeriet, kas viņiem ir, jo strādnieks ir savas algas cienīgs. Un nestaigājiet no mājas uz māju.</J>


text:
<J>pat jūsu pilsētas putekļus, kas pielipuši pie mūsu kājām, mēs pret jums nokratām, bet to ziniet, ka Dieva valstība ir klāt.</J>


text:
<J>Vai! tev, Horazīna! Vai! tev, Bētsaīda! Ja Tīrā un Sidonā tādi brīnumi būtu notikuši kā pie jums, tie sen jau, maisus apvilkuši un pelnos sēdot, būtu no grēkiem atgriezušies.</J>


text:
<J>Kas jūs klausa, tas klausa mani, un, kas jūs atraida, tas atraida mani; bet, kas mani atraida, tas atraida to, kas mani sūtījis.”</J>


text:
Un tie septiņdesmit divi atgriezās un stāstīja ar lielu prieku: “Kungs, tavā vārdā pat dēmoni mums pakļaujas!”


text:
<J>Redzi, es jums esmu devis varu staigāt pāri čūskām un skorpioniem, un katram naidīgam spēkam – un jums nekas nekaitēs.</J>


text:
<J>Tomēr nepriecājieties par to, ka gari jums pakļaujas, bet priecājieties par to, ka jūsu vārdi ir ierakstīti debesīs.”</J>


text:
Tajā pašā brīdī Jēzus gavilēja Svētajā Garā: <J>“Es tevi slavēju, Tēvs, debess un zemes Kungs, ka tu šīs lietas esi apslēpis gudrajiem un saprātīgajiem un atklājis tās bērniņiem! Jā, Tēvs, šādi ir izpaudusies tava labvēlība!</J>


text:
<J>Mans Tēvs visu man ir devis, un neviens nezina, kas Dēls ir, kā vienīgi Tēvs un, kas Tēvs ir, kā vienīgi Dēls un kam Dēls vēlēsies to atklāt.”</J>


text:
<J>Es jums saku: daudzi pravieši un ķēniņi ir vēlējušies redzēt, ko jūs redzat, bet tie neredzēja, tie ilgojās dzirdēt, ko jūs dzirdat, bet tie nedzirdēja.”</J>


text:
Un, redzi, kāds likuma zinātājs piecēlās un sāka viņu pārbaudīt, sacīdams: “Skolotāj, kas man jādara, lai iemantotu mūžīgo dzīvību?”


text:
Tas atbildēja: “Mīli Kungu, savu Dievu, no visas savas sirds un no visas savas dvēseles, un ar visu savu spēku, un ar visu savu prātu un savu tuvāko kā sevi pašu.”


text:
Jēzus atbildēja, stāstīdams: <J>“Kāds vīrs bija ceļā no Jeruzālemes uz Jēriku, un viņš krita laupītāju rokās. Tie, viņu aplaupījuši un sasituši, atstāja pusmirušu guļam un aizgāja.</J>


text:
<J>Bet kāds samarietis, savu ceļu iedams, nonāca pie viņa, un, viņu redzot, sirds tam iežēlojās.</J>


text:
<J>Pienācis klāt, viņš pārsēja viņa brūces, uzliedams eļļu un vīnu; un, uzcēlis viņu uz savu lopu, aizveda to uz viesnīcu un aprūpēja.</J>


text:
<J>Otrā rītā, izvilcis divus denārijus, viņš iedeva tos viesnīcniekam un sacīja: aprūpē viņu, un, ja tu vairāk iztērēsi, atnācis es tev atdošu.</J>


text:
Viņš sacīja: “Tas, kas parādīja viņam žēlsirdību.” Un Jēzus viņam sacīja: <J>“Ej un dari arī tāpat!”</J>


text:
Bet Marta, nopūlējusies, daudz kalpodama, nostājās viņa priekšā un sacīja: “Kungs, vai tev nerūp, ka mana māsa ir pametusi mani vienu, lai es kalpotu? Saki taču viņai, lai viņa man palīdz!”


text:
<J>bet ir tikai viena lieta nepieciešama. Marija sev izvēlējusies labāko daļu, tā viņai netiks atņemta.”</J>


text:
Kādā vietā Jēzus lūdza Dievu, un, kad viņš bija beidzis, viens no viņa mācekļiem sacīja: “Kungs, māci mūs Dievu lūgt, tāpat kā Jānis savus mācekļus mācīja.”


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Kad jūs lūdzat, sakiet: Tēvs, svētīts lai top tavs vārds, lai nāk tava Valstība,</J>


text:
<J>un piedod mums mūsu grēkus, jo arī mēs piedodam ikvienam savam parādniekam. Un neieved mūs kārdināšanā.”</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Kuram no jums būtu tāds draugs, ka, aizejot pie viņa pusnaktī un sakot viņam: draugs, aizdod man trīs maizes,</J>


text:
<J>bet tas no iekšpuses sacītu: neapgrūtini mani, durvis jau ir aizslēgtas, un mani bērni ir pie manis gultā. Es nevaru celties un tev ko dot.</J>


text:
<J>Es jums saku: ja arī viņš neceltos un nedotu tādēļ, ka tas ir viņa draugs, tad tomēr tā uzstājības dēļ viņš celsies un dos tam, cik nepieciešams.</J>


text:
<J>Arī es jums saku: lūdziet, un jums tiks dots, meklējiet, un jūs atradīsiet, klaudziniet, un jums atvērs.</J>


text:
<J>Ja nu jūs, samaitāti būdami, zināt dot saviem bērniem labas dāvanas, cik daudz vairāk jūsu Tēvs no debesīm dos Svēto Garu tiem, kas viņu lūdz.”</J>


text:
Kādu reizi Jēzus izdzina dēmonu, kas bija mēms; dēmons izgāja, un mēmais sāka runāt, un ļaužu pūlis brīnījās.


text:
Zinādams viņu domas, viņš tiem sacīja: <J>“Ikviena valsts, kas sevī sašķelta, iet bojā, un nams uz namu krīt.</J>


text:
<J>Ja nu sātans sevī sašķeļas, kā tad viņa valstība pastāvēs? Jūs taču sakāt, ka es izdzenu dēmonus ar Belcebula palīdzību.</J>


text:
<J>Bet, ja es izdzenu dēmonus ar Belcebula palīdzību, kā tad jūsu dēli tos izdzen? Tādēļ viņi būs jūsu tiesneši.</J>


text:
<J>Bet, tiklīdz kāds stiprāks par viņu nāk un to uzveic, tas atņem viņa bruņas, uz kurām viņš bija paļāvies, un laupījumu izdala.</J>


text:
<J>Kad nešķīstais gars ir izgājis no cilvēka, tas apstaigā izkaltušas vietas, meklēdams mieru un, to neatradis, saka: es atgriezīšos savā mājoklī, no kura izgāju.</J>


text:
<J>Tad viņš iet un ņem sev līdzi septiņus citus garus, par sevi vēl ļaunākus, un iegājuši tie tur mājo. Un beigās šim cilvēkam kļūst daudz ļaunāk, nekā bija sākumā.” “Laimīgi, kas Dieva vārdu dzird un pilda”</J>


text:
Kad viņš tā runāja, kāda sieviete ļaužu pūlī paceltā balsī sacīja viņam: “Laimīgas tās miesas, kas tevi nēsājušas, un krūtis, kas tevi zīdījušas!”


text:
Kad sapulcējās ļaužu pūlis, viņš sāka runāt: <J>“Šī paaudze ir samaitāta paaudze. Tā meklē zīmi, bet cita zīme tai netiks dota kā vien Jonas zīme.</J>


text:
<J>Dienvidu ķēniņiene celsies tiesas dienā pret šīs paaudzes ļaudīm un tos notiesās, jo viņa nāca no tālām zemēm dzirdēt Sālamana gudrību; un, redzi, te ir vairāk nekā Sālamans.</J>


text:
<J>Ninives vīri celsies tiesas dienā pret šo paaudzi un to notiesās, jo, kad Jona sludināja, tie atgriezās no grēkiem; un, redzi, šeit ir vairāk nekā Jona.</J>


text:
<J>Gaismekli iededzis, neviens to neliek slēptuvē vai zem pūra, bet liek to lukturī, lai ienācēji redzētu gaismu.</J>


text:
<J>Miesas gaismeklis ir acs; ja tava acs ir skaidra, tad visa tava miesa ir gaismas pilna; bet, ja acs kļūst ļauna, arī tava miesa ir aptumšota.</J>


text:
<J>Ja nu visa tava miesa ir apgaismota un neviena tās daļa nav tumsā, tā visa būs tik gaiša, itin kā gaismeklis ar savu spožumu tevi apspīdētu.”</J>


text:
Kad Jēzus beidza runāt, kāds farizejs uzaicināja viņu pie sevis uz maltīti; un iegājis viņš apsēdās pie galda.


text:
Un Kungs tam sacīja: <J>“Tagad jūs, farizeji, šķīstījat kausa un bļodas ārpusi, bet jūsu iekšpuse ir pilna alkatības un ļaunuma.</J>


text:
<J>Vai! jums, farizeji! Jūs atdodat desmito daļu no mētrām un rūtām, un visādiem dārzeņiem, bet neievērojat Dieva tiesu un mīlestību; tas jums bija darāms, bet nevajadzēja atstāt novārtā arī šo.</J>


text:
Bet viņš teica: <J>“Vai! jums, likuma zinātāji! Jūs uzkraujat cilvēkiem nepanesamas nastas, bet paši šai nastai nepiedurat ne pirksta.</J>


text:
<J>Tādējādi jūs apliecināt, ka piekrītat savu tēvu darbiem, jo viņi tos nonāvēja, bet jūs ceļat pieminekļus.</J>


text:
<J>Tādēļ arī Dieva gudrība ir teikusi: es sūtīšu pie viņiem praviešus un apustuļus, no tiem citus nonāvēs, citus vajās,</J>


text:
<J>tā ka visu praviešu asinis, kas izlietas no pasaules iesākuma, tiks atprasītas no šīs paaudzes –</J>


text:
<J>no Ābela asinīm līdz Zeharjas asinīm, kas tika nonāvēts starp altāri un svētnīcu. Patiesi es jums saku: tās tiks atprasītas no šīs paaudzes.</J>


text:
<J>Vai! jums, likuma zinātāji! Jūs esat piesavinājušies atziņas atslēgas. Paši jūs neesat iegājuši un tos, kas grib ieiet, jūs kavējat.”</J>


text:
Kad viņš no turienes aizgāja, rakstu mācītāji un farizeji sāka viņam neganti uzbrukt ar uzbāzīgiem jautājumiem,


text:
Kad sapulcējās tūkstošiem ļaužu, tā ka cits citu gandrīz vai sabradāja, viņš sāka sacīt saviem mācekļiem: <J>“Piesargieties no farizeju rauga, tas ir, no liekulības.</J>


text:
<J>Tādēļ viss, ko būsiet sacījuši tumsā, būs dzirdams gaismā, un, ko jūs būsiet čukstējuši ausī savos kambaros, tas tiks pasludināts no namu jumtiem.</J>


text:
<J>Jums, saviem draugiem, es saku: nebīstieties no tiem, kas nonāvē miesu, bet vairāk neko nespēj nodarīt.</J>


text:
<J>Bet es jums sacīšu, no kā jums būs bīties: bīstieties no tā, kam vara pēc nonāvēšanas jūs iemest ellē. Tiešām es jums saku: no tā bīstieties!</J>


text:
<J>Vai piecus zvirbuļus nepārdod par diviem grašiem? Un neviens no tiem nav aizmirsts Dieva priekšā.</J>


text:
<J>Arī visi jūsu galvas mati ir saskaitīti. Nebīstieties, jūs esat vērtīgāki nekā daudzi zvirbuļi.</J>


text:
<J>Bet es jums saku: ikvienu, kas apliecinās mani cilvēku priekšā, arī Cilvēka Dēls apliecinās Dieva eņģeļu priekšā.</J>


text:
<J>Un ikvienam, kas kādu vārdu sacīs pret Cilvēka Dēlu, tiks piedots, bet, kas zaimos Svēto Garu, tam netiks piedots.</J>


text:
<J>Kad jūs vedīs sinagogās un valdnieku un vareno priekšā, neesiet norūpējušies par to, kā jūs aizstāvēsieties vai ko sacīsiet.</J>


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Pielūkojiet, sargieties no jelkādas mantrausības. Pat pārpilnībā cilvēks nedzīvo no tā, ka viņam daudz kas pieder.”</J>


text:
<J>Tad viņš teica: es darīšu tā – nojaukšu savus šķūņus un uzcelšu lielākus, un tur savākšu visu labību un citus labumus.</J>


text:
<J>Un savai dvēselei es sacīšu: tev ir daudz labumu iekrāts uz ilgiem gadiem; atpūties, ēd, dzer un līksmo!</J>


text:
<J>Tad viņam Dievs sacīja: neprātīgais! Šajā naktī tev atprasīs dzīvību – kam tad piederēs tas, ko esi sakrājis?</J>


text:
Un viņš sacīja saviem mācekļiem: <J>“Tādēļ es jums saku, nezūdieties savas dzīvības dēļ – ko ēdīsiet, nedz savas miesas dēļ – ko vilksiet mugurā.</J>


text:
<J>Pavērojiet kraukļus; ne tie sēj, ne pļauj; tiem nav ne klēts, ne šķūņa, bet Dievs tos baro. Cik daudz vairāk vērti jūs esat par putniem.</J>


text:
<J>Pavērojiet lilijas, kā tās aug. Ne tās nopūlas, ne vērpj. Bet es jums saku: pat Sālamans visā savā godībā nebija tā tērpies kā viena no tām.</J>


text:
<J>Ja nu pļavas zāli, kas šodien ir, bet rīt tiek iemesta krāsnī, Dievs tā ģērbj, cik gan vairāk jūs, jūs mazticīgie!</J>


text:
<J>Pārdodiet savu mantu un izdaliet žēlastības dāvanās. Dariniet sev naudas makus, kas nenodilst, neizsīkstošu mantu debesīs, kur nedz zaglis tiek klāt, nedz kodes to sagrauž.</J>


text:
<J>Esiet līdzīgi cilvēkiem, kas gaida savu kungu no kāzām pārnākam, lai tūdaļ tam atvērtu, kad tas nāks un klauvēs.</J>


text:
<J>Laimīgi tie kalpi, kurus kungs pārnācis atradīs nomodā. Patiesi es jums saku: viņš apjozīs priekšautu un nosēdinās tos un apstaigādams visus apkalpos.</J>


text:
<J>Un, ja viņš nāks otrajā nakts sardzē un trešajā nakts sardzē un atradīs tos nomodā, laimīgi tie!</J>


text:
<J>Jel saprotiet: ja nama saimnieks zinātu, kurā stundā zaglis nāks, viņš neļautu tam ielauzties savā namā.</J>


text:
Un Kungs teica: <J>“Kurš tad ir tas uzticamais un saprātīgais namturis, ko kungs iecels pār saviem kalpotājiem, lai tas laikus izdalītu tiem pienākošos barību?</J>


text:
<J>Bet, ja kalps savā sirdī sacīs: mans kungs kavējas nākt, – un sāks sist kalpus un kalpones, sāks ēst un dzert un piedzersies,</J>


text:
<J>tad šī kalpa kungs nāks tajā dienā, kad tas negaidīs, un tajā stundā, kad nezinās, un pāršķels viņu pušu un liks viņa daļu ar neticīgajiem.</J>


text:
<J>Bet tāds kalps, kurš, zinādams sava kunga gribu, nebūs sagatavojies vai darījis pēc viņa gribas, saņems daudz sitienu.</J>


text:
<J>Bet, kas nezinādams darījis to, par ko pelnījis sitienus, tas saņems maz. No ikviena, kam daudz dots, daudz prasīs un, kam daudz uzticēts, no tā vairāk atprasīs.</J>


text:
<J>Tēvs stāsies pret dēlu un dēls pret tēvu, māte pret meitu un meita pret māti, vīramāte pret vedeklu un vedekla pret vīramāti.”</J>


text:
Un viņš sacīja ļaužu pūlim: <J>“Kad jūs rietumos redzat paceļamies mākoni, jūs tūlīt sakāt: lietus tuvojas, – un tā notiek.</J>


text:
<J>Kad tu ar savu pretinieku ej pie pārvaldnieka, centies vēl ceļā ar to izlīgt, lai viņš tevi nevelk pie tiesneša un lai tiesnesis nenodod tevi uzraugam un uzraugs tevi neiemet cietumā.</J>


text:
Tajā brīdī atnāca kādi cilvēki un pavēstīja Jēzum par galilejiešiem, kuru asinis Pilāts bija sajaucis ar viņu upuriem.


text:
Jēzus tiem atbildēja, sacīdams: <J>“Vai jums šķiet, ka šie galilejieši ir bijuši grēcīgāki par citiem galilejiešiem, ka tā cietuši?</J>


text:
<J>Nebūt ne, es jums saku, bet, ja jūs neatgriezīsieties no grēkiem, jūs visi tāpat aiziesiet bojā.</J>


text:
<J>Jeb vai jums šķiet, ka tie astoņpadsmit, kuriem uzkrita tornis Sīloāmā un tos nosita, bija to pelnījuši vairāk nekā citi Jeruzālemē?</J>


text:
<J>Nebūt ne, es jums saku, bet, ja jūs neatgriezīsieties no grēkiem, jūs visi tāpat aiziesiet bojā.”</J>


text:
Tad viņš stāstīja šādu līdzību: <J>“Kādam cilvēkam bija vīģes koks, stādīts viņa vīnadārzā, un viņš nāca un meklēja tajā augļus, bet neatrada.</J>


text:
<J>Un viņš sacīja dārza kopējam: redzi, jau trīs gadus es te nāku cerībā atrast augļus šajā vīģes kokā, bet neatrodu. Nocērt to! Ko tas velti izsūc zemi!</J>


text:
Redzi, bija sieviete, kurai jau astoņpadsmit gadus bija nespēka gars, un viņa bija salīkusi un nespēja iztaisnoties.


text:
Jēzus, viņu ieraudzījis, pieaicināja sev klāt un sacīja: <J>“Sieviete, tu esi atbrīvota no savas slimības.”</J>


text:
Bet sinagogas priekšnieks, saskaities, ka Jēzus dziedina sabatā, vērsās pie ļaužu pūļa: “Ir sešas dienas, kurās jāstrādā. Tad nāciet tajās un topiet dziedināti, bet ne sabatā.”


text:
Bet Kungs viņam atbildēja: <J>“Liekuļi, vai tad sabatā jebkurš no jums neatraisa savu vērsi vai ēzeli no siles un neved to dzirdināt?</J>


text:
<J>Redzi, vai šo Ābrahāma meitu, kuru sātans ir turējis sasietu jau astoņpadsmit gadus, nevajadzēja sabatā atbrīvot no saitēm?”</J>


text:
Viņam tā runājot, visi viņa pretinieki nokaunējās, bet ļaužu pūlis priecājās par tām brīnumainajām lietām, kas notika caur viņu.


text:
<J>Tā līdzīga sinepju graudiņam, kuru cilvēks ņēma un iesēja savā dārzā, un tas izauga un kļuva par koku, un debesu putni ligzdoja tā zaros.”</J>


text:
<J>Ja jūs tikai tad, kad nama saimnieks piecelsies un durvis aizslēgs, ārpusē stāvēdami, sāksiet klauvēt pie durvīm un teikt: kungs, atver mums! – viņš jums atbildēs: es jūs nepazīstu un nezinu, no kurienes jūs esat.</J>


text:
<J>Un viņš jums atbildēs: es nezinu, no kurienes jūs esat. Atkāpieties no manis, jūs visi ļauna darītāji!</J>


text:
<J>Tur būs vaimanas un zobu griešana, kad jūs redzēsiet Ābrahāmu un Īzaku, un Jēkabu, un visus praviešus Dieva valstībā, bet sevi pašus izmestus ārā.</J>


text:
<J>Un tie nāks no austrumiem un rietumiem, no ziemeļiem un dienvidiem un apsēdīsies pie galda Dieva valstībā.</J>


text:
Tad pienāca daži farizeji un viņam sacīja: “Aizej no šejienes un dodies prom, jo Hērods grib tevi nonāvēt.”


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Ejiet un sakiet šai lapsai: redzi, es izdzenu dēmonus un dziedinu vēl šodien un rīt, bet trešajā dienā es pabeigšu.</J>


text:
<J>Patiešām, šodien un rīt un vēl nākamajā dienā man ir jābūt ceļā, jo neklājas pravietim tikt nonāvētam ārpus Jeruzālemes.</J>


text:
<J>Jeruzāleme, Jeruzāleme, tu, kas nonāvē praviešus un nomētā akmeņiem tos, kas pie tevis ir sūtīti! Cik bieži es esmu gribējis sapulcināt tavus bērnus, kā putns pulcina mazuļus zem saviem spārniem, bet jūs negribējāt.</J>


text:
<J>Redzi, jūsu nams jums ir atstāts izpostīts. Un es jums saku: jūs vairs neredzēsiet mani, līdz nāks laiks, kad jūs teiksiet: svētīts, kas nāk Kunga vārdā!”</J>


text:
Jēzus vērsās pie farizejiem un likuma zinātājiem un jautāja: <J>“Vai drīkst sabatā dziedināt vai ne?”</J>


text:
Un tiem viņš sacīja: <J>“Kurš no jums, ja tam dēls vai vērsis sabatā iekritīs akā, to tūdaļ nevilks laukā?”</J>


text:
Tad viņš, ievērojis, ka mielastā saaicinātie cenšas sev izraudzīties labākās vietas pie galda, stāstīja tiem līdzību:


text:
<J>“Kad tevi aicina kāzās, nesēdies goda vietā. Var gadīties, ka ir aicināts kāds cienījamāks par tevi</J>


text:
<J>un ka, viņam atnākot, tas, kurš aicinājis jūs abus, tev sacīs: dod vietu viņam. Un tad tev ar kaunu būs jāieņem pēdējā vieta.</J>


text:
<J>Bet, kad tevi aicina, ej un apsēdies pēdējā vietā, lai tas, kas tevi aicinājis, pienācis tev sacītu: draugs, kāp augstāk. Tad tu būsi pagodināts visu viesu priekšā.</J>


text:
<J>Jo katrs, kas sevi paaugstina, tiks pazemināts un, kas sevi pazemina, tas tiks paaugstināts.”</J>


text:
Viņš sacīja arī tam, kas viņu bija aicinājis: <J>“Kad tu rīko pusdienas vai vakariņas, neaicini nedz savus draugus, nedz brāļus, nedz radus, nedz bagātus kaimiņus, ka arī viņi tevi neaicinātu un nenotiktu savstarpēja atlīdzināšana.</J>


text:
<J>Un tu būsi laimīgs, jo viņiem nav ar ko tev atlīdzināt. Tev tiks atlīdzināts pie taisno augšāmcelšanās.”</J>


text:
Kad to dzirdēja kāds no tiem, kas sēdēja pie galda, tas sacīja: “Laimīgs, kas ēdīs maizi Dieva valstībā.”


text:
<J>Ap mielasta laiku viņš nosūtīja savu kalpu pie aicinātajiem sacīt: nāciet, viss jau ir gatavs!</J>


text:
<J>Tie visi kā viens sāka aizbildināties. Pirmais viņam sacīja: es esmu nopircis lauku, un man ir jāiet to apskatīt. Lūdzu, pieņem manu aizbildināšanos!</J>


text:
<J>Un cits sacīja: es esmu nopircis piecus pārus vēršu un eju tos pārbaudīt. Lūdzu, pieņem manu aizbildināšanos!</J>


text:
<J>Kalps ieradies to paziņoja savam kungam. Tad nama saimnieks sadusmojās un sacīja savam kalpam: izej steigšus pilsētas ielās un ieliņās un ved šurp nabagus, tizlus, aklus un kroplus!</J>


text:
<J>Tad kungs sacīja kalpam: dodies pa ceļiem un sētām un piespied nākt visus, lai mans nams būtu pilns!</J>


text:
<J>“Ja kāds nāk pie manis un neienīst savu tēvu un māti, sievu un bērnus, brāļus un māsas un vēl arī pats savu dzīvību, tas nevar būt mans māceklis.</J>


text:
<J>Kurš no jums, gribēdams celt torni, vispirms apsēdies neaprēķinās izdevumus, vai pietiks līdzekļu darba veikšanai,</J>


text:
<J>Vai arī, kurš ķēniņš, gribēdams doties karot ar citu ķēniņu, vispirms apsēdies neapdomās, vai viņš ar desmit tūkstošiem spēs stāties pretī tam, kas nāk virsū ar divdesmit tūkstošiem.</J>


text:
<J>“Kurš cilvēks no jums, kam ir simts avju, vienu pazaudējis, neatstāj tās deviņdesmit deviņas tuksnesī un nedodas pakaļ pazudušajai, līdz to atrod?</J>


text:
<J>un, pārnācis mājās, sasauc draugus un kaimiņus un tiem saka: priecājieties līdz ar mani, jo es savu pazudušo avi esmu atradis.</J>


text:
<J>Es jums saku: tāpat arī debesīs būs lielāks prieks par vienu atgriezušos grēcinieku nekā par deviņdesmit deviņiem taisnajiem, kuriem atgriešanās nav vajadzīga.</J>


text:
<J>Vai arī kāda sieviete, kurai pieder desmit drahmas, ja tā vienu pazaudē, vai viņa neiededz lukturi un neizmēž māju, un rūpīgi nemeklē, līdz to atrod?</J>


text:
<J>Atradusi to, viņa sasauc draudzenes un kaimiņus un saka: priecājieties līdz ar mani, jo esmu atradusi drahmu, ko biju pazaudējusi.</J>


text:
<J>Jaunākais no tiem sacīja tēvam: tēvs, dod man īpašuma daļu, kas man pienākas. Un tas sadalīja visu mantu starp viņiem.</J>


text:
<J>Pēc nedaudz dienām jaunākais dēls savāca visu un aizbrauca uz tālu zemi, un tur izšķieda savu mantu, izlaidīgi dzīvodams.</J>


text:
<J>Un viņš gāja un piemitinājās pie viena tās zemes pilsoņa, un tas sūtīja to tīrumā cūkas ganīt.</J>


text:
<J>Attapies viņš sacīja: cik daudz algādžu ir manam tēvam, kuri pārpilnībā ēd maizi, bet es te mirstu badā.</J>


text:
<J>Es celšos un iešu pie sava tēva un sacīšu viņam: tēvs, es esmu apgrēkojies pret debesīm un pret tevi.</J>


text:
<J>Un viņš cēlās un gāja pie sava tēva. Viņam vēl tālu esot, tēvs viņu ieraudzīja un iežēlojās par viņu, un, pieskrējis klāt, krita viņam ap kaklu un skūpstīja.</J>


text:
<J>Dēls viņam sacīja: tēvs, es esmu apgrēkojies pret debesīm un pret tevi, es neesmu vairs cienīgs saukties par tavu dēlu.</J>


text:
<J>Bet tēvs teica saviem kalpiem: ātri atnesiet vislabāko tērpu un apģērbiet viņu, un velciet viņam pirkstā gredzenu un apavus kājās!</J>


text:
<J>Jo šis mans dēls bija miris un atkal ir dzīvs, viņš bija pazudis un nu ir atradies. – Un viņi sāka līksmoties.</J>


text:
<J>Bet vecākais dēls bija uz lauka. Kad viņš nāca un tuvojās mājai, viņš izdzirdēja mūziku un dejas līksmību.</J>


text:
<J>Tas viņam atbildēja: tavs brālis ir pārnācis, un tavs tēvs ir licis nokaut baroto teļu, jo ir atguvis dēlu sveiku un veselu.</J>


text:
<J>Bet viņš atbildēja savam tēvam: redzi, tik daudz gadu es tev kalpoju un nekad neesmu pārkāpis tavas pavēles, bet tu man pat kazlēnu neesi devis, lai es ar draugiem palīksmotos.</J>


text:
<J>Bet šis tavs dēls, kas tavu mantu aprija, uzdzīvodams ar netiklēm, nu ir pārnācis mājās, un tu liki nokaut viņam baroto teļu.</J>


text:
<J>Bet ir jālīksmojas un jāpriecājas, jo šis tavs brālis bija miris un ir atkal dzīvs, bija pazudis un atkal ir atradies.”</J>


text:
Bet mācekļiem Jēzus stāstīja: <J>“Kādam bagātam cilvēkam bija nama pārvaldnieks, kas bija apsūdzēts par to, ka ir iztērējis viņa mantu.</J>


text:
<J>Un, atsaucis to, viņš tam sacīja: ko es dzirdu par tevi? Dod norēķinu par savu namturību, jo tu vairs nepārvaldīsi namu.</J>


text:
<J>Bet nama pārvaldnieks pie sevis jautāja: ko lai es daru? Mans kungs atņem man namturību. Rakt man nav spēka, un ubagot es kaunos.</J>


text:
<J>Es zinu, ko darīšu, lai pēc tam, kad būšu atcelts no namturības, būtu kādi, kas mani uzņemtu savos namos.</J>


text:
<J>Un, pasaucis vienu pēc otra sava kunga parādniekus, viņš vaicāja pirmajam: cik tu esi parādā manam kungam?</J>


text:
<J>Tas atbildēja: simts muciņu eļļas. Viņš tam sacīja: ņem savu parāda zīmi, sēdies un tūlīt raksti – piecdesmit.</J>


text:
<J>Tad viņš jautāja citam: cik tu esi parādā? Tas atbildēja: simts maisus kviešu. Viņš tam sacīja: ņem savu parāda zīmi un raksti – astoņdesmit.</J>


text:
<J>Nama kungs uzslavēja negodīgo nama pārvaldnieku, ka tas bija rīkojies saprātīgi, tādēļ ka šī laika dēli pret savu cilti ir saprātīgāki nekā gaismas dēli.</J>


text:
<J>Es jums saku: iegūstiet sev draugus ar netaisnības mamonu, lai, kad tas zūd, viņi jūs uzņemtu mūžīgajos mājokļos.</J>


text:
<J>Kas vismazākajās lietās uzticams, tas arī lielās lietās ir uzticams, un, kas vismazākajās lietās netaisnīgs, tas arī lielās lietās ir netaisnīgs.</J>


text:
<J>Neviens kalps nevar kalpot diviem kungiem; vai nu vienu tas ienīdīs un otru mīlēs, vai arī vienam izdabās un otru nicinās. Jūs nevarat kalpot Dievam un mamonam.”</J>


text:
Viņš tiem sacīja: “Jūs sevi taisnojat cilvēku priekšā, bet Dievs pazīst jūsu sirdis. Kas cilvēku acīs augsts, Dieva priekšā ir negantība.</J>


text:
<J>Bauslība un pravieši ir līdz Jānim, bet no tā brīža tiek sludināta Dieva valstība, un ikviens ar spēku laužas tajā iekšā.</J>


text:
<J>Katrs, kas atlaiž savu sievu un apprec citu, pārkāpj laulību, un katrs, kas prec šķirtu no cita vīra, arī pārkāpj laulību.</J>


text:
<J>Un notika, ka nabagais nomira un eņģeļi viņu aiznesa Ābrahāma klēpī. Arī bagātais nomira un tika apglabāts.</J>


text:
<J>Ellē, ciezdams mocības, viņš pacēla acis un no tālienes redzēja Ābrahāmu un viņa klēpī Lācaru.</J>


text:
<J>Un viņš sauca: tēvs Ābrahām, apžēlojies par mani un atsūti Lācaru, lai viņš iemērc pirksta galu ūdenī un atvēsina manu mēli, jo es ciešu mokas šajās liesmās.</J>


text:
<J>Bet Ābrahāms sacīja: dēls, atceries, ka tu visu labo saņēmi savā dzīvē, tāpat kā Lācars visu slikto; tagad viņš šeit gūst iepriecinājumu, bet tu ciet mokas.</J>


text:
<J>Turklāt starp mums un jums ir nolikts liels bezdibenis, lai tie, kas gribētu pāriet no šejienes pie jums, to nevarētu, nedz arī no turienes pie mums.</J>


text:
<J>Tad viņš teica: nē, tēvs Ābrahām! Ja vien kāds no mirušajiem dotos pie viņiem, tie atgrieztos no grēkiem.</J>


text:
<J>Bet Ābrahāms sacīja: ja viņi neklausa Mozu un praviešus, viņi neticēs, pat ja kāds no mirušajiem augšāmceltos.”</J>


text:
Vēl viņš saviem mācekļiem teica: <J>“Nav iespējams, ka apgrēcība nenāk, bet vai! tam, caur ko tā nāk!</J>


text:
<J>Tādam labāk, ja tam dzirnakmeni uzkar kaklā un to iemet jūrā, nekā tas apgrēcina vienu no šiem mazajiem.</J>


text:
<J>Un, pat ja viņš grēkotu pret tevi septiņas reizes dienā un septiņas reizes vērstos pie tevis, sacīdams: es nožēloju, – piedod viņam.”</J>


text:
Bet Kungs sacīja: <J>“Ja jums būtu ticība kā sinepju graudiņš, jūs sacītu šim zīdkokam: tiec izrauts ar visām saknēm un iestādīts jūrā, – un tas jums paklausītu.</J>


text:
<J>Kurš no jums savam kalpam, kas ganījis vai aris, kad tas pārnāk no lauka, viņam sacīs: tūlīt nāc un sēdies pie galda!</J>


text:
<J>Vai tad viņš tam neteiks: pagatavo man azaidu un tad, aplicis priekšautu, apkalpo mani, kamēr paēdu un padzeru; un pēc tam ēdīsi un dzersi tu.</J>


text:
<J>Tāpat arī jūs, kad būsiet izpildījuši visu, kas jums pavēlēts, sakiet: mēs esam nederīgi kalpi, un mēs esam izdarījuši vien to, ko vajadzēja darīt.”</J>


text:
Tos ieraudzījis, viņš tiem sacīja: <J>“Ejiet un rādieties priesteriem.”</J> Un notika, ka tie ceļā tapa šķīsti.


text:
Jēzus vērsās pie tā un sacīja: <J>“Vai tad visi desmit nekļuva šķīsti no spitālības? Kur ir tie deviņi?</J>


text:
<J>Vai tad cits neviens neatradās, kas grieztos atpakaļ un pagodinātu Dievu, kā vien šis cittautietis?”</J>


text:
Uz farizeju jautājumu, kad nāks Dieva valstība, viņš tiem atbildēja: <J>“Dieva valstība nenāks redzamā veidā.</J>


text:
Bet mācekļiem viņš sacīja: <J>“Nāks dienas, kad jūs ilgosieties redzēt kaut vienu Cilvēka Dēla dienu, bet neredzēsiet.</J>


text:
<J>Jo kā zibens, kas uzplaiksnī un apspīd debesis no vienas malas līdz otrai, tā arī Cilvēka Dēls parādīsies.</J>


text:
<J>Tie ēda un dzēra, un precējās līdz tai dienai, kad Noa iegāja šķirstā un plūdi nāca un visus pazudināja.</J>


text:
<J>Bet tajā dienā, kad Lats izgāja no Sodomas, uguns un sērs lija no debesīm un visus pazudināja.</J>


text:
<J>Ja kāds tajā dienā būs uz jumta un viņa mantas būs mājā, lai tas nekāpj zemē tās paņemt, un, ja kāds būs laukā, tas lai negriežas atpakaļ.</J>


text:
Divi būs uz lauka – viens tiks paņemts, bet otrs atstāts. <n>dažos manuskriptos šis pants nav iekļauts</n>


text:
Tie vērsās pie viņa, jautādami: “Kur tā notiks, Kungs?” Viņš atbildēja: <J>“Kur būs maita, tur salidos ērgļi.”</J>


text:
<J>Vēl tajā pilsētā bija kāda atraitne, un tā nāca pie viņa, sacīdama: iztiesā manu lietu pret manu pretinieku.</J>


text:
<J>Viņš ilgu laiku negribēja to darīt, bet pēc tam tomēr sacīja pie sevis: es Dieva nebīstos un cilvēkus necienu,</J>


text:
<J>taču šī atraitne mani nomoka, tādēļ iztiesāšu viņai par labu, ka beigās viņa nenāk un nesit mani vaigā.</J>


text:
<J>Vai tad Dievs lai neiztiesātu par labu saviem izredzētajiem, kas viņu piesauc dienu un nakti? Vai viņš vilcināsies?</J>


text:
<J>Es jums saku: viņš viņu lietu iztiesās ātri. Bet vai Cilvēka Dēls atnācis atradīs uz zemes ticību?”</J>


text:
<J>Farizejs, nostājies savrup, lūdza tā: Dievs, es tev pateicos, ka neesmu kā pārējie cilvēki – laupītāji, ļaundari, laulības apgānītāji vai arī kā šis te muitnieks;</J>


text:
<J>Bet muitnieks, attālāk stāvēdams, neuzdrošinājās pat acis pacelt uz debesīm, bet, sitot sev pie krūtīm, sacīja: Dievs, esi man grēciniekam žēlīgs!</J>


text:
<J>Es jums saku: šis nogāja savās mājās attaisnots, bet tas otrs ne, jo katrs, kas pats sevi paaugstina, tiks pazemināts, bet, kas sevi pazemina, tiks paaugstināts.”</J>


text:
Bet Jēzus sauca viņus klāt, sacīdams: <J>“Ļaujiet bērniņiem pie manis nākt un neliedziet tiem, jo tādiem pieder Dieva valstība.</J>


text:
Kāds augsts vīrs viņam jautāja: “Labais Skolotāj, kas man būtu jādara, lai iemantotu mūžīgo dzīvību?”


text:
<J>Vai baušļus tu zini? Nepārkāp laulību; nenogalini; nezodz; nedod nepatiesu liecību; godā savu tēvu un māti!”</J>


text:
To dzirdējis, Jēzus viņam sacīja: <J>“Vienas lietas tev vēl trūkst. Pārdod visu, kas tev pieder, un izdali to nabagiem, tad tev būs manta debesīs, un nāc, seko man.”</J>


text:
Redzot viņu nobēdājušos, Jēzus sacīja: <J>“Cik grūti tiem, kam daudz mantas, ieiet Debesu valstībā.</J>


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Patiesi es jums saku: nav neviena, kas, Dieva valstības dēļ atstājis māju vai sievu, vai brāļus, vai vecākus, vai bērnus,</J>


text:
Ņēmis pie sevis tos divpadsmit, viņš tiem sacīja: <J>“Redzi, mēs dodamies uz Jeruzālemi, un piepildīsies viss, ko pravieši rakstījuši par Cilvēka Dēlu.</J>


text:
Un tie, kas gāja pa priekšu, apsauca viņu, lai viņš apklust, bet viņš kliedza vēl skaļāk: “Jēzu, Dāvida dēls, apžēlojies par mani!”


text:
Paskrējis tālāk uz priekšu, tas uzkāpa sikomores kokā, lai viņu ieraudzītu, jo viņam vajadzēja tur iet garām.


text:
Kad Jēzus nonāca tajā vietā, paskatījies uz augšu, viņš sacīja tam: <J>“Zakhaj, kāp steigšus zemē, jo man šodien jāpaliek tavā namā.”</J>


text:
Bet Zakhajs piecēlies sacīja Kungam: “Redzi, Kungs, pusi no savas mantas esmu gatavs atdot nabagiem, un, ja esmu no kāda netaisnīgi kaut ko izspiedis, to atdošu četrkārtīgi.”


text:
Viņiem klausoties, viņš stāstīja vēl vienu līdzību, tādēļ ka viņš bija jau tuvu Jeruzālemei, un viņi domāja, ka Dieva valstība tūlīt parādīsies.


text:
Tad viņš stāstīja: <J>“Kāds dižciltīgs cilvēks aizceļoja uz tālu zemi, lai saņemtu ķēniņa varu un tad atgrieztos.</J>


text:
<J>Sasaucis desmit savus kalpus, viņš iedeva tiem desmit naudas gabalus un sacīja tiem: saimniekojiet, kamēr es pārnāku.</J>


text:
<J>Līdzpilsoņi viņu neieredzēja un sūtīja nopakaļ sūtņus, likdami sacīt: mēs negribam, ka viņš valdītu pār mums.</J>


text:
<J>Kļuvis par ķēniņu, viņš atgriezās un lika sasaukt kalpus, kuriem bija iedevis naudu, lai uzzinātu, ko tie bija nopelnījuši.</J>


text:
<J>Tam viņš sacīja: lieliski, krietnais kalp! Tu esi bijis uzticams mazās lietās, tad valdi pār desmit pilsētām!</J>


text:
<J>Tad nāca vēl cits kalps, sacīdams: kungs, redzi, tavs naudas gabals, ko turēju noglabātu sviedrautā.</J>


text:
<J>Es baidījos no tevis, jo tu esi bargs vīrs. Tu ņem, ko neesi nolicis, un pļauj, ko neesi sējis.</J>


text:
<J>Tam viņš sacīja: pēc taviem paša vārdiem es tevi tiesāšu, nelietīgais kalps! Tu zināji, ka esmu bargs cilvēks un ka es ņemu, ko neesmu nolicis, un pļauju, ko neesmu sējis.</J>


text:
<J>Un tiem klātesošajiem viņš sacīja: atņemiet viņam šo naudas gabalu un atdodiet tam, kam ir desmit.</J>


text:
<J>Bet manus ienaidniekus, kuri negribēja, ka es valdītu pār tiem, atvediet šurp un nokaujiet manā priekšā!”</J>


text:
tiem sacīdams: <J>“Noejiet uz šo ciemu, kas pretī. Tur iegājuši, jūs atradīsiet piesietu ēzelīti, uz kura neviens cilvēks nekad vēl nav sēdējis. To atsieniet un atvediet!</J>


text:
Kad viņš tuvojās vietai, kur ceļš ved lejup no Olīvkalna, viss mācekļu pulks priecādamies skaļā balsī sāka slavēt Dievu par visiem brīnumiem, ko bija redzējuši.


text:
sacīdams: <J>“Ak, kaut tu šodien būtu sapratusi, kas nes tev mieru. Bet tas vēl ir apslēpts tavām acīm.</J>


text:
<J>Nāks dienas pār tevi, kad tavi ienaidnieki cels ap tevi nocietinājumus, tevi ielenks un spiedīsies uz tevi no visām pusēm.</J>


text:
<J>Tie notrieks tevi zemē un tavus bērnus, kas ir tevī, un neatstās akmeni uz akmens, tādēļ ka tu neapzinājies laiku, kad Dievs tevi apmeklēja.”</J>


text:
tiem sacīdams: <J>“Ir rakstīts: mans nams būs lūgšanas nams, bet jūs to esat padarījuši par laupītāju midzeni.”</J>


text:
Viņš mācīja templī ik dienas. Bet virspriesteri un rakstu mācītāji, tāpat arī ievērojamākie no tautas meklēja, kā viņu nonāvēt,


text:
Kādu dienu, kad viņš templī mācīja ļaudis un sludināja evaņģēliju, pie viņa piestājās virspriesteri un rakstu mācītāji kopā ar vecajiem


text:
Bet, ja teiksim: no cilvēkiem, – visa tauta mūs nomētās akmeņiem, jo tā ir pārliecināta, ka Jānis ir pravietis.”


text:
Bet ļaudīm viņš sāka stāstīt šādu līdzību: <J>“Kāds cilvēks iestādīja vīnadārzu un, nodevis to vīnkopjiem, aizceļoja uz ilgāku laiku.</J>


text:
<J>Noteiktā laikā viņš sūtīja savu kalpu pie vīnkopjiem, lai viņi tam dotu no vīnadārza augļiem, bet vīnkopji to piekāva un aizsūtīja tukšā atpakaļ.</J>


text:
<J>Tad vīnadārza saimnieks sacīja: ko lai es daru? Es sūtīšu savu mīļoto dēlu, varbūt to viņi ņems vērā.</J>


text:
<J>Bet vīnkopji, viņu ieraudzījuši, savā starpā sprieda: šis ir mantinieks, nonāvēsim viņu, un mantojums būs mūsu!</J>


text:
<J>Viņš nāks un šos vīnkopjus pazudinās, un dos vīnadārzu citiem.”</J> Kad klausītāji to dzirdēja, tie sacīja: “Tas nedrīkst notikt.”


text:
Jēzus, tos uzlūkodams, sacīja: <J>“Kā tad jāsaprot rakstītais: akmens, ko nama cēlāji atmetuši, ir kļuvis par stūrakmeni?</J>


text:
<J>Ikviens, kas kritīs pār šo akmeni, sašķīdīs, bet, uz kuru tas kritīs, to tas satrieks putekļos.”</J>


text:
Rakstu mācītāji un virspriesteri tajā brīdī gribēja viņu sagūstīt, bet viņi baidījās no tautas. Tie saprata, ka šo līdzību viņš bija stāstījis par viņiem.


text:
Tie viņu novēroja un nosūtīja savus izlūkus, kas izlikās par taisnīgiem, lai pieķertu viņu kādā vārdā un varētu viņu nodot pārvaldnieka varai un tiesai.


text:
Un tie viņam jautāja: “Skolotāj, mēs zinām, ka tu runā taisnīgi un nevērtē cilvēku pēc ārienes, bet runā un māci patiesībā Dieva ceļu.


text:
“Skolotāj, Mozus mums rakstīja: ja kādam nomirst brālis, kam ir sieva, bet nav bērnu, tad lai viņš ņem sev brāļa sievu un dod savam brālim pēcnācējus. –


text:
<J>bet tie, kas būs cienīgi sasniegt to laikmetu un augšāmcelšanos no mirušajiem, nedz precēsies, nedz tiks precēti.</J>


text:
<J>Bet, ka mirušie celsies augšām, to arī Mozus ir rādījis stāstā par ērkšķu krūmu, kur Kungu sauc par Ābrahāma Dievu, Īzaka Dievu un Jēkaba Dievu.</J>


text:
<J>“Sargieties no rakstu mācītājiem, kas grib staigāt garos tērpos un labprāt saņemt sveicienus tirgus laukumos, un ieņemt goda vietas sinagogās un mielastos.</J>


text:
<J>Jo tie visi ziedoja no savas pārpilnības, bet viņa no savas trūcības ziedoja visu, kas tai bija iztikai.”</J>


text:
<J>“Nāks dienas, kad no tā, ko jūs tagad redzat, nepaliks akmens uz akmens, kas netiks nopostīts.”</J>


text:
Bet viņš sacīja: <J>“Pielūkojiet, ka netiekat pievilti; jo daudzi nāks manā vārdā, sacīdami: es tas esmu, – un: laiks ir pienācis. Nesekojiet tiem!</J>


text:
<J>Bet, kad jūs dzirdēsiet par kariem un dumpjiem, nebīstieties! Jo tam tā papriekš jānotiek, bet tas vēl nebūs gals.”</J>


text:
<J>būs lielas zemestrīces un vietu vietām bads un mēris, un no debesīm nāks baismīgas un lielas zīmes.</J>


text:
<J>Bet pirms visa tā viņi gūstīs jūs un vajās, nodos sinagogās un cietumos, vedīs ķēniņu un valdnieku priekšā mana vārda dēļ.</J>


text:
<J>Jo es jums došu vārdus un gudrību, kam neviens no jūsu pretiniekiem nespēs pretī stāties vai pretī runāt.</J>


text:
<J>Bet, kad jūs ieraudzīsiet Jeruzālemi karaspēka ielenktu, tad ziniet, ka tās izpostīšana ir pienākusi.</J>


text:
<J>Tad tie, kas ir Jūdejā, lai bēg kalnos, bet, kas pilsētā, lai iziet no tās un, kas laukos, lai neieiet tajā,</J>


text:
<J>Vai! grūtniecēm un zīdītājām tajās dienās; jo liels posts nāks pār zemi un dusmas pār šo tautu.</J>


text:
<J>Un viņi kritīs no zobena asmens un kā gūstekņi tiks aizvesti pie visām tautām, un Jeruzālemi bradās pagānu kājas, līdz viņu laiki piepildīsies.</J>


text:
<J>Un zīmes būs uz saules un mēness, un zvaigznēm, un tautas uz zemes būs izmisumā un izbijušās, kālab jūra krāc un bango.</J>


text:
<J>Bet piesargieties, ka jūsu sirdis nenotrulinās dzerot un plītējot un dzīves rūpestos un tā diena nepārsteidz jūs pēkšņi –</J>


text:
<J>Bet esiet nomodā, ik brīdi lūgdami, lai jūs spētu izbēgt no visa tā, kas notiks, un stāties Cilvēka Dēla priekšā.”</J>


text:
Un viņš sūtīja Pēteri un Jāni, sacīdams: <J>“Ejiet un sagatavojiet mums Pashas mielastu, lai mēs to varētu ēst.”</J>


text:
Viņš sacīja: <J>“Redzi, iegājuši pilsētā, jūs sastapsiet cilvēku, kas nes māla krūzi ar ūdeni, sekojiet viņam tajā mājā, kur viņš ieies,</J>


text:
<J>un sakiet tās mājas saimniekam: Skolotājs jautā: kur ir tā telpa, kur varu ar saviem mācekļiem baudīt Pashas mielastu?</J>


text:
<J>jo es jums saku: kopš šā brīža es no vīnakoka augļiem vairs nedzeršu, tiekams nāks Dieva valstība.”</J>


text:
Paņēmis maizi un pateicies, viņš lauza to un deva viņiem, sacīdams: <J>“Šī ir mana miesa, kas par jums tiek dota; to dariet, mani pieminēdami.”</J>


text:
Tāpat viņš ņēma arī biķeri, kad viņi bija paēduši, un teica: <J>“Šis biķeris ir jaunā derība manās asinīs, kas par jums tiek izlietas.</J>


text:
<J>Jo tiešām Cilvēka Dēls aiziet, kā tas nolikts, bet vai! tam cilvēkam, caur kuru viņš tiek nodots.”</J>


text:
Bet viņš tiem sacīja: <J>“Ķēniņi valda pār tautām; un tie, kam vara pār tām, tiek saukti par labdariem.</J>


text:
<J>Kas ir lielāks – vai tas, kas pie galda sēž, vai tas, kas kalpo? Vai gan ne tas, kas sēž pie galda? Bet es jūsu vidū esmu kalpam līdzīgs.</J>


text:
<J>lai jūs ēstu un dzertu pie mana galda manā Valstībā un sēdētu troņos, tiesādami divpadsmit Israēla ciltis.</J>


text:
<J>Bet es esmu lūdzis par tevi, lai tava ticība nemitētos. Un, kad tu būsi atgriezies, stiprini savus brāļus!”</J>


text:
Bet Jēzus sacīja: <J>“Es tev saku, Pēteri, vēl gailis nebūs šodien nodziedājis, pirms tu trīs reizes noliegsi, ka mani pazīsti.”</J>


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Kad es jūs sūtīju bez maka, bez somas un bez apaviem, vai jums kā trūka?”</J> Un tie atbildēja: “Nekā.”


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Bet tagad, kam ir maks, lai to ņem, tāpat arī somu, un, kam nav, tas lai pārdod drēbes un lai pērk zobenu,</J>


text:
<J>jo es jums saku: pie manis ir jātop piepildītiem Rakstu vārdiem: viņš ir pieskaitīts noziedzniekiem. Un, kas par mani ir rakstīts, jau piepildās.”</J>


text:
<J>“Tēvs, ja tu gribi, ņem šo biķeri prom no manis, tomēr lai notiek nevis mana, bet tava griba.”</J>


text:
Nāves baiļu pārņemts, viņš lūdza Dievu vēl stiprāk. Un viņa sviedri kā biezas asins lāses ritēja zemē.


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Kādēļ jūs guļat? Celieties un lūdziet Dievu, ka jūs nekrītat kārdināšanā.”</J>


text:
Viņam vēl runājot, redzi, nāca ļaužu pūlis, un viens no tiem divpadsmit, vārdā Jūda, gāja viņiem pa priekšu un tuvojās Jēzum, lai viņu skūpstītu.


text:
Tad Jēzus sacīja tiem, kas bija ieradušies pēc viņa, – virspriesteriem, tempļa sardzes virsniekiem un vecajiem: <J>“Kā pret laupītāju jūs esat izgājuši ar zobeniem un rungām?</J>


text:
<J>Kad ik dienas biju ar jums templī, jūs neizstiepāt rokas pēc manis; bet šī ir jūsu stunda un tumsības vara.”</J>


text:
Kāda kalpone ieraudzīja viņu sēžam pie uguns un, cieši ieskatījusies viņā, sacīja: “Šis arī bija kopā ar viņu.”


text:
Un pēc īsa brīža cits, viņu ieraudzījis, sacīja: “Tu arī esi no viņiem.” Bet Pēteris teica: “Cilvēk, es neesmu.”


text:
Pagāja kāda stunda, un vēl kāds cits uzstāja: “Patiesi šis arī bija ar viņu, jo arī ir galilejietis.”


text:
Bet Pēteris sacīja: “Cilvēk, es nesaprotu, par ko tu runā.” Un, viņam vēl runājot, pēkšņi iedziedājās gailis.


text:
Kungs pagriezies uzlūkoja Pēteri, un Pēteris atcerējās Kunga vārdus, kad tas viņam sacīja: <J>“Šodien, pirms gailis dziedās, tu mani trīs reizes noliegsi.”</J>


text:
Kad iestājās diena, sapulcējās tautas vecajie, virspriesteri un rakstu mācītāji un aizveda viņu uz sinedriju,


text:
un teica: “Ja tu esi Kristus, saki mums to.” Bet viņš tiem atbildēja: <J>“Ja es jums to arī teikšu, jūs tam neticēsiet.</J>


text:
Tad viņi visi jautāja: “Tātad tu esi Dieva Dēls?” Bet viņš tiem atbildēja: <J>“Jūs sakāt, ka es tas esmu.”</J>


text:
Tie sāka viņu apsūdzēt: “Mēs atradām, ka viņš kūda mūsu tautu un aizliedz maksāt nodokļus cēzaram, un apgalvo, ka ir Kristus, Ķēniņš.”


text:
un, uzzinājis, ka viņš ir pakļauts Hērodam, tas nosūtīja viņu pie Hēroda, kas tanīs dienās arī bija Jeruzālemē.


text:
Ieraudzījis Jēzu, Hērods ļoti nopriecājās, jo jau labu laiku vēlējās viņu redzēt, tādēļ ka bija dzirdējis par viņu un cerēja kādu zīmi no viņa ieraudzīt.


text:
Hērods kopā ar saviem karavīriem izturējās nicinoši pret viņu un ņirgājās, tad ieģērba viņu krāšņās drānās un aizsūtīja atpakaļ pie Pilāta.


text:
tiem sacīja: “Jūs esat atveduši pie manis šo cilvēku, kurš it kā musinot tautu uz atkrišanu, un, redzi, jūsu priekšā viņu nopratinājis, es neatradu šajā cilvēkā nekādu vainu, par ko jūs viņu apsūdzat.


text:
Arī Hērods nekā nav atradis, jo tas atsūtīja viņu atpakaļ pie mums; redzi, viņš neko nav darījis, par ko būtu pelnījis nāvi,


text:
Tad viņš trešo reizi tiem sacīja: “Ko sliktu tad viņš ir izdarījis? Neredzu nekāda iemesla, kādēļ viņš būtu pelnījis nāvi, tādēļ pārmācīšu viņu un atlaidīšu.”


text:
Bet tie neatlaidās, ar skaļu kliegšanu prasīdami sist viņu krustā, un viņu kliegšana kļuva arvien skaļāka.


text:
Viņš atlaida to, kas bija iemests cietumā par nemieru celšanu un slepkavību, to, kuru viņi lūdza, bet Jēzu nodeva viņu gribai.


text:
Kad viņu veda prom, tie sagrāba kādu kirēnieti Sīmani, kurš nāca no lauka, un piespieda, lai tas nes krustu aiz Jēzus.


text:
Pagriezies pret tām, Jēzus sacīja: <J>“Jeruzālemes meitas, neraudiet par mani, raudiet par sevi un saviem bērniem,</J>


text:
<J>jo, redzi, nāks dienas, kad teiks: laimīgas ir neauglīgās un klēpji, kas nav dzemdējuši, un krūtis, kas nav zīdījušas.</J>


text:
Kad viņi nonāca vietā, ko sauc par Galvaskausu, tie sita viņu krustā un arī abus ļaundarus, vienu pa labo, otru pa kreiso roku.


text:
Jēzus sacīja: <J>“Tēvs, piedod viņiem, jo tie nezina, ko dara!”</J> Bet tie meta kauliņus, lai sadalītu viņa drēbes.


text:
Ļaudis stāvēja un skatījās. Un arī vadoņi viņu izsmēja: “Citus viņš glāba, lai izglābj pats sevi, ja viņš ir Kristus, Dieva izredzētais.”


text:
Viens no pakārtajiem noziedzniekiem viņu zaimoja, sacīdams: “Vai tad tu neesi Kristus? Izglāb pats sevi un arī mūs!”


text:
Jēzus skaļā balsī iesaucās: <J>“Tēvs, es nododu savu garu tavās rokās.”</J> To pateicis, viņš nomira.


text:
Visi tie, kas viņu pazina, arī sievietes, kas ar viņu bija atnākušas no Galilejas, stāvēja attālāk un redzēja visu, kas notiek.


text:
Un, redzi, kāds sinedrija loceklis, labs un taisnīgs vīrs, vārdā Jāzeps, nepiekrita sinedrija lēmumam un rīcībai.


text:
Noņēmis tās no krusta, viņš tās ietina smalkā linu audeklā un ielika klintī izcirstā kapā, kur neviens vēl nebija guldīts.


text:
Sievietes, kas ar viņu bija atnākušas no Galilejas, gāja nopakaļ un redzēja kapu un kā tika noliktas viņa miesas.


text:
Atgriezušās mājās, tās sagatavoja smaržīgas zāles un svaidāmo eļļu un sabatu pavadīja mierā pēc bauslības.


text:
Nedēļas pirmajā dienā pašā rīta agrumā viņas atnāca pie kapa, nesdamas smaržīgās zāles, ko bija sagatavojušas.


text:
Kamēr viņas bija apjukušas par to, kas noticis, redzi, tām blakus nostājās divi vīri spoži mirdzošās drānās.


text:
<J>Cilvēka Dēlam jātiek nodotam grēcīgu cilvēku rokās un krustā sistam un trešajā dienā jāceļas no mirušajiem.”</J>


text:
Tās bija Marija Magdalēna un Joanna, un Marija, Jēkaba māte, un vēl citas ar tām, kas pastāstīja to apustuļiem.


text:
Bet Pēteris piecēlies aizskrēja pie kapa un, ielūkojies tajā, redzēja tikai noliktu linu autu; un viņš aizgāja, brīnīdamies par to, kas noticis.


text:
Un, redzi, divi no tiem tajā pašā dienā devās ceļā uz Emmausu – ciemu, kas atradās sešdesmit stadiju attālumā no Jeruzālemes.


text:
un viens no viņiem, vārdā Kleops, atbildēja: “Tu esi vienīgais, kas, Jeruzālemē būdams, nezini, kas šajās dienās tur noticis.”


text:
Viņš jautāja: <J>“Kas tad?”</J> Un tie viņam sacīja: “Tas, kas notika ar Jēzu, Nācarieti, vīru, kas bija pravietis, varens darbos un vārdos Dieva un visu ļaužu priekšā,


text:
Bet mēs cerējām, ka viņš ir tas, kas izglābs Israēlu; un nu jau ir trešā diena, kopš tas viss noticis.


text:
un neatrada viņa miesas. Viņas pārnāca un stāstīja mums, ka redzējušas eņģeļu parādību, un tie sacījuši, ka viņš ir dzīvs.


text:
Tad daži no mūsējiem aizgāja pie kapa un atrada visu tā, kā sievietes bija sacījušas, bet viņu pašu tie neredzēja.”


text:
Un viņš tiem sacīja: <J>“Ak, jūs nesaprātīgie un sirdī kūtrie ticēt visam, ko runājuši pravieši!</J>


text:
Un, iesākdams no Mozus un visiem praviešiem, viņš tiem izskaidroja, kas visos Rakstos sacīts par viņu.


text:
Bet tie sāka viņu pierunāt: “Paliec pie mums, jo tuvojas vakars un diena jau galā.” Un viņš iegāja, lai paliktu kopā ar tiem.


text:
Un viņi sacīja viens otram: “Vai mūsu sirds nedega, kad viņš ar mums runāja, Rakstus izskaidrodams?”


text:
Tajā pašā stundā viņi piecēlušies griezās atpakaļ uz Jeruzālemi un atrada tur sapulcējušos tos vienpadsmit un citus kopā ar tiem,


text:
<J>Uzlūkojiet manas rokas un manas kājas – tas esmu es. Aptaustiet mani un skatieties, garam nav miesas un kaulu, kā jūs redzat man.”</J>


text:
Tad viņš teica: <J>“Šie ir mani vārdi, ko es jums sacīju, kad biju pie jums! Visam jāpiepildās, kas par mani sacīts Mozus bauslībā, praviešos un psalmos.”</J>


text:
<J>un viņa vārdā visām tautām, sākot no Jeruzālemes, tiks sludināta atgriešanās, lai saņemtu grēku piedošanu;</J>


text:
<J>Un, redzi, es jums sūtu sava Tēva apsolījumu. Bet jūs palieciet pilsētā, līdz tapsiet ietērpti spēkā no augšienes.”</J>


text:
Un Vārds tapa miesa un mājoja mūsu vidū, un mēs skatījām viņa godību, tādu godību kā Tēva vienpiedzimušajam Dēlam, pilnu žēlastības un patiesības.


text:
Jānis liecina par viņu, saukdams: “Viņš bija tas, par kuru es sacīju: tas, kas nāk aiz manis, tagad iet man pa priekšu, jo viņš bija pirmāk nekā es!”


text:
Un šī ir Jāņa liecība, kad jūdi no Jeruzālemes sūtīja pie viņa priesterus un levītus, lai viņam jautātu: “Kas tu esi?”


text:
Tad tie viņam jautāja: “Kas tad? Vai tu esi Elija?” Bet viņš sacīja: “Es tas neesmu.” – “Vai tu esi pravietis?” Viņš atbildēja: “Nē.”


text:
Tad tie viņam jautāja: “Kas tu esi? – lai varam atbildēt tiem, kas mūs sūtījuši. Ko tu pats saki par sevi?”


text:
Viņš teica: “Es esmu saucēja balss tuksnesī: dariet līdzenu ceļu Kungam, kā pravietis Jesaja sacījis.”


text:
Nākamajā dienā Jānis redzēja Jēzu nākam pie viņa un sacīja: “Redzi, Dieva Jērs, kas nes pasaules grēku.


text:
Šis ir tas, par kuru es teicu: pēc manis nāk vīrs, kurš ir pirms manis, jo viņš bija pirmāk nekā es.


text:
Es viņu nepazinu, bet tas, kurš mani sūtījis kristīt ūdenī, man sacīja: uz ko tu redzēsi Garu nonākam un paliekam, ir tas, kas kristī Svētajā Garā.


text:
Bet Jēzus, apgriezies un ieraudzījis viņus sekojam, tiem jautāja: <J>“Ko jūs meklējat?”</J> Tie viņam sacīja: “Rabi (tulkojumā: Skolotāj), kur tu mājo?”


text:
Viņš tiem sacīja: <J>“Nāciet un redzēsiet!”</J> Tad tie aizgāja un redzēja, kur viņš mājo, un palika to dienu pie viņa. Tas bija ap desmito stundu.


text:
Bet Andrejs, Sīmaņa Pētera brālis, viens no tiem diviem, kas Jāni bija dzirdējuši un sekojuši Jēzum,


text:
vispirms atrada savu brāli Sīmani un viņam sacīja: “Mēs esam atraduši Mesiju” (tulkojumā: Kristus ).


text:
Viņš to aizveda pie Jēzus. Uzlūkojis viņu, Jēzus sacīja: <J>“Tu esi Sīmanis, Jāņa dēls; tevi sauks Kēfa”</J> (tulkojumā: Pēteris).


text:
Nākamajā dienā Jēzus gribēja doties uz Galileju. Viņš atrada Filipu un tam sacīja: <J>“Seko man!”</J>


text:
Filips atrada Natanaēlu un viņam sacīja: “Mēs esam atraduši to, par kuru Mozus rakstījis bauslībā un par kuru rakstījuši arī pravieši, – Jēzu, Jāzepa dēlu, no Nācaretes.”


text:
Bet Natanaēls viņam jautāja: “Vai no Nācaretes var būt kas labs?” Filips tam atbildēja: “Nāc un paskaties!”


text:
Jēzus redzēja Natanaēlu nākam un sacīja par viņu: <J>“Redzi, patiesi israēlietis, kurā nav viltības.”</J>


text:
Natanaēls viņam jautāja: “Kā tu mani pazīsti?” Jēzus atbildēja: <J>“Pirms Filips tevi sauca, es redzēju tevi zem vīģes koka.”</J>


text:
Jēzus tam sacīja: <J>“Tu tici tādēļ, ka es tev teicu, ka redzēju tevi zem vīģes koka. Tu redzēsi vēl lielākas lietas par šīm.”</J>


text:
Un viņš tam sacīja: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: jūs redzēsiet debesis atvērtas un Dieva eņģeļus uzkāpjam un nokāpjam uz Cilvēka Dēlu.”</J>


text:
Tur bija nolikti seši akmens trauki ūdenim, pēc jūdu šķīstīšanās paražas, katrs no tiem divi vai trīs mēru tilpumā.


text:
Kad mielasta pārraugs bija nobaudījis ūdeni, kas bija tapis par vīnu, – viņš nezināja, no kurienes tas ir, bet kalpotāji, kas ūdeni bija smēluši, to zināja, – tad mielasta pārraugs sauc līgavaini


text:
un viņam sacīja: “Ikviens cilvēks vispirms liek priekšā labo vīnu, un, kad viesi ieskurbuši, tad sliktāko, bet tu esi pataupījis labo vīnu līdz šim.”


text:
Pēc tam viņš nogāja uz Kapernaumu – pats, viņa māte, brāļi un viņa mācekļi – un tur palika nedaudz dienu.


text:
un, savijis no virvēm pletni, izdzina no tempļa visus, arī avis un vēršus, un izkaisīja mijēju naudu un apgāza galdus.


text:
Baložu pārdevējiem viņš sacīja: <J>“Nesiet to visu prom no šejienes! Nepadariet mana Tēva namu par tirgus namu!”</J>


text:
Tad, kad viņš bija uzcēlies no mirušajiem, viņa mācekļi atcerējās, ka viņš tā bija runājis, un sāka ticēt Rakstiem un vārdam, ko Jēzus bija sacījis. Jēzus pazīst cilvēkus


text:
Bet viņam Jeruzālemē esot, Pashas svētkos, daudzi sāka ticēt viņa vārdam, redzēdami zīmes, ko viņš darīja.


text:
Tas atnāca naktī pie Jēzus un viņam sacīja: “Rabi, mēs zinām, ka tu esi Skolotājs, no Dieva nācis. Jo tādas zīmes, kā tu dari, nevar darīt neviens, ja vien Dievs nav ar to.”


text:
Jēzus atbildēja un viņam sacīja: <J>“Patiesi, patiesi es tev saku: ja kas nepiedzimst no jauna, tas nespēj redzēt Dieva valstību.”</J>


text:
Nikodēms viņam sacīja: “Kā var cilvēks piedzimt, vecs būdams? Vai tad var otrreiz ieiet savas mātes miesās un piedzimt?”


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Patiesi, patiesi es tev saku: tas, kurš nepiedzimst no ūdens un Gara, nevar ieiet Dieva valstībā!</J>


text:
<J>Vējš pūš, kur grib, un tu dzirdi tā skaņu, bet tu nezini, no kurienes tas nāk un kurp iet. Tā ir ar katru, kas piedzimis no Gara.”</J>


text:
<J>Patiesi, patiesi es tev saku: mēs runājam to, ko zinām, un liecinām to, ko esam redzējuši, bet jūs mūsu liecību nepieņemat.</J>


text:
<J>Ja es jums runāju par zemes lietām un jūs neticat – kā jūs ticēsiet tad, kad es runāšu par debess lietām?</J>


text:
<J>Jo Dievs tā pasauli mīlēja, ka deva savu vienpiedzimušo Dēlu, lai ikviens, kas viņam tic, nepazustu, bet tam būtu mūžīgā dzīvība.</J>


text:
<J>Jo Dievs sūtīja savu Dēlu pasaulē, nevis lai tas pasauli tiesātu, bet lai pasaule caur viņu tiktu glābta.</J>


text:
<J>Kas tic viņam, tas netiek tiesāts, bet, kas netic, tas jau ir notiesāts, jo tas nav ticējis Dieva vienpiedzimušā Dēla vārdam.</J>


text:
<J>Tiesas spriedums ir tāds, ka gaisma ir nākusi pasaulē. Bet cilvēki bija iemīlējuši tumsu vairāk nekā gaismu, tādēļ ka viņu darbi bija ļauni.</J>


text:
<J>Bet, kas patiesību dara, tas nāk pie gaismas, lai viņa darbi kļūtu atklāti, ka tie darīti Dievā.”</J>


text:
Bet arī Jānis kristīja Ainonā netālu no Salīmas; ūdens tur bija daudz, un ļaudis nāca un tika kristīti.


text:
Tie nāca pie Jāņa un sacīja: “Rabi, tas, kurš bija ar tevi viņpus Jardānas, par kuru tu esi liecinājis, redzi, viņš kristī, un visi nāk pie viņa.”


text:
Tas, kam ir līgava, ir līgavainis, bet līgavaiņa draugs, stāvēdams klāt un viņu dzirdēdams, ar lielu prieku priecājas par līgavaiņa balsi. Nu šis mans prieks ir piepildījies.


text:
Kas nāk no augšienes, tas ir augstāks par visiem. Kas ir no zemes, tas ir no zemes, un viņa runa ir no zemes. Kas nāk no debesīm, tas liecina,


text:
Tam, kas tic Dēlam, ir mūžīgā dzīvība, bet, kas Dēlu neklausa, tas dzīvību neredzēs, un Dieva dusmas paliek uz viņa.


text:
Jēzus uzzināja, ka farizeji bija dzirdējuši, ka viņš darot par mācekļiem un kristījot daudz vairāk ļaužu nekā Jānis, –


text:
Viņš nonāk Samarijas pilsētā, vārdā Zihara, tuvu pie tīruma, ko Jēkabs bija devis savam dēlam Jāzepam.


text:
Samariete viņam jautāja: “Kā tu, jūds būdams, lūdz dzert man, samarietei?” – jo jūdi ar samariešiem nesagājās.


text:
Jēzus atbildēja un viņai sacīja: <J>“Ja tu zinātu Dieva dāvanu un kas ir tas, kas tev saka: dod man dzert, – tad tu būtu lūgusi viņu un viņš tev būtu devis dzīvu ūdeni.”</J>


text:
Sieviete viņam sacīja: “Kungs, tev nav smeļamā trauka, un aka ir dziļa; no kurienes tad tev ir dzīvais ūdens?


text:
Vai tu esi lielāks par mūsu tēvu Jēkabu, kas devis mums šo aku un dzēris no tās pats un viņa dēli un viņa ganāmpulki?”


text:
<J>Bet, kurš dzers no ūdens, ko es tam došu, tam neslāps nemūžam; ūdens, ko es tam došu, kļūs viņā par ūdens avotu, kas verd mūžīgai dzīvībai.”</J>


text:
Sieviete viņam sacīja: “Kungs, dod man šo ūdeni, lai man vairs neslāptu un man vairs nebūtu jānāk šurp smelt.”


text:
<J>jo pieci vīri tev ir bijuši, un tas, kas tev tagad ir, arī nav tavs vīrs. To tu esi patiesi teikusi.”</J>


text:
Jēzus viņai sacīja: <J>“Tici man, sieva: nāk stunda, kad jūs nepielūgsiet Tēvu nedz šajā kalnā, nedz Jeruzālemē.</J>


text:
<J>Bet nāk stunda, un tā ir jau tagad, kad patiesie dievlūdzēji pielūgs Tēvu Garā un patiesībā. Jo Tēvs meklē tādus, kas viņu tā pielūdz.</J>


text:
Sieviete viņam sacīja: “Es zinu, ka nāk Mesija, saukts Kristus, kad viņš atnāks, viņš to visu mums pasludinās.”


text:
Un tajā pašā brīdī nāca viņa mācekļi, un tie brīnījās, ka viņš runā ar sievieti, tomēr neviens neteica: ko tu meklē? – vai: ko tu runā ar viņu?


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Mans ēdiens ir darīt tā gribu, kas mani ir sūtījis, un piepildīt viņa darbu.</J>


text:
<J>Vai jūs nesakāt: vēl četri mēneši, un nāk pļaujamais laiks? – Redziet, es jums saku: paceliet savas acis un skatiet druvas, kas jau ir baltas pļaujai.</J>


text:
<J>Jau pļāvējs saņem algu un vāc augļus mūžīgai dzīvībai, lai kopā priecātos abi, sējējs un pļāvējs.</J>


text:
<J>Es jūs sūtīju pļaut, kur jūs neesat pūlējušies. Citi ir strādājuši, bet jūs esat ienākuši viņu darbā.”</J>


text:
Bet daudzi samarieši no šīs pilsētas sāka viņam ticēt tās sievietes vārdu dēļ, kura liecināja: viņš man ir pateicis visu, ko es esmu darījusi.


text:
bet sievietei tie sacīja: “Mēs ticam vairs ne tavas runāšanas dēļ, jo paši esam dzirdējuši un zinām, ka patiešām viņš ir pasaules Pestītājs!”


text:
Kad nu viņš atnāca uz Galileju, tad galilejieši viņu uzņēma, jo tie bija redzējuši visu, ko viņš svētkos Jeruzālemē bija darījis, jo arī viņi bija bijuši svētkos.


text:
Tad Jēzus atkal nāca Galilejas Kānā, kur viņš ūdeni bija pārvērtis vīnā. Un bija kāds ķēniņa galminieks, kuram Kapernaumā bija slims dēls.


text:
Izdzirdis, ka Jēzus ir atnācis no Jūdejas uz Galileju, tas nāca pie viņa un lūdza, lai viņš noietu un dziedinātu viņa dēlu, kas bija pie miršanas.


text:
Jēzus tam sacīja: <J>“Ej, tavs dēls ir dzīvs!”</J> Cilvēks noticēja vārdiem, ko sacīja Jēzus, un aizgāja.


text:
Tad viņš tiem vaicāja, kurā brīdī dēlam kļuvis labāk. Tie viņam sacīja: “Vakar ap septīto stundu drudzis viņu atstāja.”


text:
Tad tēvs saprata, ka tas noticis brīdī, kad Jēzus viņam sacīja: <J>“Tavs dēls ir dzīvs!”</J> Un viņš kļuva ticīgs pats un viss viņa nams.


text:
Kas gaidīja uz ūdens kustēšanos. Brīžiem Kunga eņģelis tur nolaidās un ūdeni sakustināja; kurš tad pirmais iekāpa ūdenī pēc tā sakustēšanās, tas kļuva vesels, lai arī kāda slimība tam būtu bijusi.


text:
Jēzus, redzēdams viņu gulošu un zinādams, ka tādā stāvoklī viņš jau ir ilgu laiku, tam jautāja: <J>“Vai tu gribi kļūt vesels?”</J>


text:
Slimais viņam atbildēja: “Kungs, man nav cilvēka, kurš mani ienestu ūdenī, kad tas tiek sakustināts, bet, kamēr es tur nokļūstu pats, cits nokāpj pirms manis.”


text:
Pēc tam Jēzus to atrada templī un viņam sacīja: <J>“Redzi, tu esi kļuvis vesels, negrēko vairs, lai tev nenotiek kas ļaunāks.”</J>


text:
Nu vēl vairāk jūdi meklēja viņu nonāvēt, tādēļ ka viņš ne tikvien neievēroja sabatu, bet arī sauca Dievu par savu Tēvu, sevi pielīdzinādams Dievam.


text:
Tad Jēzus atbildēja un tiem teica: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: Dēls nevar pats no sevis darīt neko, ja vien tas neredz Tēvu darām, jo vienīgi to, ko dara Tēvs, tāpat dara arī Dēls.</J>


text:
<J>Jo Tēvs mīl Dēlu un rāda viņam visu, ko pats dara, un rādīs lielākus darbus par šiem, tā ka jūs brīnīsieties.</J>


text:
<J>lai visi godātu Dēlu, tāpat kā tie godā Tēvu. Kas Dēlu negodā, tie negodā Tēvu, kas viņu sūtījis.</J>


text:
<J>Patiesi, patiesi es jums saku: kas manus vārdus dzird un tic viņam, kas mani ir sūtījis, tam ir mūžīgā dzīvība un tas nenāk tiesā, bet no nāves ir pārgājis dzīvībā.</J>


text:
<J>Patiesi, patiesi es jums saku: nāk stunda, un tā ir jau tagad, kad mirušie dzirdēs Dieva Dēla balsi, un tie, kas būs dzirdējuši, dzīvos.</J>


text:
<J>un izies ārā: tie, kas darījuši labu, – celsies augšām dzīvībai, bet tie, kas darījuši ļaunu, – notiesāšanai.</J>


text:
<J>Es nespēju no sevis darīt neko. Kā es dzirdu, tā tiesāju, un mana tiesa ir taisna, jo es nemeklēju savu gribu, bet tā gribu, kas mani ir sūtījis.</J>


text:
<J>ir cits, kas liecina par mani, un es zinu, ka viņa liecība, ko viņš par mani dod, ir patiesa.</J>


text:
<J>Viņš bija lukturis, kas deg un apgaismo, bet jūs gribējāt tikai brīdi palīksmoties tā gaismā.</J>


text:
<J>Man ir lielāka liecība nekā Jāņa liecība, jo tie darbi, kurus Tēvs man ir devis, lai tos izdaru līdz galam, – šie paši darbi, ko es daru, – liecina par mani, ka mani ir sūtījis Tēvs.</J>


text:
<J>Un Tēvs, kas mani sūtījis, ir pats liecinājis par mani. Bet jūs viņa balsi nekad neesat dzirdējuši, nedz viņa vaigu redzējuši,</J>


text:
<J>Es esmu nācis sava Tēva vārdā, bet jūs mani nepieņemat. Ja cits nāks savā vārdā, to jūs pieņemsiet.</J>


text:
<J>Kā jūs varat ticēt, godu viens no otra pieņemdami, bet to godu, kas ir no vienīgā Dieva, to jūs nemeklējat?</J>


text:
<J>Nedomājiet, ka es jūs apsūdzēšu pie Tēva. Ir kāds, kas jūs apsūdz, – Mozus, uz kuru jūs cerat.</J>


text:
Jēzus pacēla acis un, ieraudzījis, ka liels ļaužu pūlis nāk pie viņa, sacīja Filipam: <J>“Kur lai pērkam maizi, ko tiem ēst?”</J>


text:
Filips viņam atbildēja: “Par divsimt denārijiem tiem maizes nepietiks, lai katrs kaut mazliet dabūtu.”


text:
“Šeit ir kāds zēns, kuram ir piecas miežu maizes un divas zivis, bet kas gan tas ir – tik daudziem?”


text:
Jēzus sacīja: <J>“Lieciet ļaudīm apsēsties.”</J> Tajā vietā bija daudz zāles; un tie apsēdās – skaitā ap pieci tūkstoši vīru.


text:
Tad Jēzus paņēma maizes un, pateicies Dievam, izdalīja mācekļiem, bet mācekļi – tiem, kas bija apsēdušies. Tāpat arī no zivīm – cik kurš gribēja.


text:
Kad tie bija papilnam paēduši, viņš sacīja saviem mācekļiem: <J>“Salasiet pāri palikušo maizi, lai nekas nepazustu.”</J>


text:
Tie salasīja un piepildīja divpadsmit grozus ar maizes gabaliem, kas paēdušajiem bija palikušas pāri no piecām miežu maizēm.


text:
Tad nu ļaudis, redzēdami šo zīmi, ko viņš darīja, sacīja: “Šis patiesi ir pravietis, kam jānāk pasaulē.”


text:
Bet Jēzus, nomanīdams, ka tie grasās nākt un viņu satvert ar varu, lai celtu par ķēniņu, devās atkal viens pats uz kalnu.


text:
un, iekāpuši laivā, devās pāri jūrai uz Kapernaumu. Bija jau kļuvis tumšs, bet Jēzus vēl nebija pie tiem atnācis.


text:
Aizīrušies divdesmit piecus vai trīsdesmit stadijus, mācekļi redzēja Jēzu pa jūras virsu staigājam un tuvojamies laivai, un viņi izbijās.


text:
Otrā dienā ļaužu pūlis, kas stāvēja viņpus jūras, redzēja, ka tajā vietā nevienas citas laivas nebija kā tikai viena un ka Jēzus nebija tajā iekāpis kopā ar mācekļiem, bet mācekļi bija devušies prom vieni paši.


text:
Un no Tibērijas nāca citas laivas tuvu vietai, kur viņi bija ēduši maizi pēc tam, kad Kungs bija pateicies Dievam.


text:
Kad nu ļaudis redzēja, ka ne Jēzus, ne viņa mācekļu tur nav, viņi iekāpa laivās un devās uz Kapernaumu, meklēdami Jēzu.


text:
Jēzus tiem atbildēja un sacīja: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: ne tādēļ jūs meklējat mani, ka redzējāt zīmes, bet tādēļ, ka jūs esat no tām maizēm ēduši un paēduši.</J>


text:
<J>Strādājiet nevis iznīkstošās barības dēļ, bet tās barības dēļ, kas paliek mūžīgajai dzīvībai, ko jums dos Cilvēka Dēls, jo viņu ir apzīmogojis Tēvs – Dievs.”</J>


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: nevis Mozus jums ir devis maizi no debesīm, bet mans Tēvs jums dod patieso debesu maizi,</J>


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“ES ESMU dzīvības maize. Kas nāk pie manis, tam nesalks, un, kas man tic, tam neslāps nemūžam.</J>


text:
<J>Mana sūtītāja griba ir, lai neko no tā, ko viņš man ir devis, es nepazaudētu, bet augšāmceltu pastarā dienā.</J>


text:
<J>Mana Tēva griba ir, lai ikvienam, kas skata Dēlu un tic viņam, būtu mūžīgā dzīvība, un es to augšāmcelšu pastarā dienā.”</J>


text:
Un viņi sacīja: “Vai šis nav Jēzus, Jāzepa dēls, kura tēvu un māti mēs pazīstam? Kā tad viņš saka: <J>es esmu nācis no debesīm</J>?”


text:
<J>Neviens nevar nākt pie manis, ja Tēvs, kas mani sūtījis, to nevelk, un es to augšāmcelšu pastarā dienā.</J>


text:
<J>Praviešos ir rakstīts: un visi būs Dieva mācīti. – Ikviens, kas ir no Tēva dzirdējis un mācījies, nāk pie manis.</J>


text:
<J>Es esmu dzīvā maize, kas nākusi no debesīm. Kurš ēd no šīs maizes, tas dzīvos mūžīgi. Bet maize, ko es došu par pasaules dzīvību, ir mana miesa.”</J>


text:
Jēzus viņiem sacīja: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: ja jūs neēdat cilvēka Dēla miesu un nedzerat viņa asinis, jums nav dzīvības sevī.</J>


text:
<J>Kas manu miesu ēd un manas asinis dzer, tam ir mūžīgā dzīvība, un es to augšāmcelšu pastarā dienā.</J>


text:
<J>Tāpat kā dzīvais Tēvs mani ir sūtījis un es dzīvoju caur Tēvu, arī tas, kas mani ēd, caur mani dzīvos.</J>


text:
<J>Šī ir maize, kas nākusi no debesīm, nevis tāda, kādu ēduši jūsu tēvi un nomiruši. Kas ēd šo maizi, tas dzīvos mūžīgi.”</J>


text:
<J>Bet ir kādi starp jums, kas netic.”</J> Jēzus jau no iesākuma zināja, kuri ir tie, kas netic, un kurš ir tas, kas viņu nodos.


text:
Viņš teica: <J>“Tādēļ es esmu jums sacījis, ka neviens nevar nākt pie manis, ja tas viņam nav dots no Tēva.”</J>


text:
To viņš sacīja par Jūdu, Sīmaņa Iskariota dēlu, jo Jūda, viens no tiem divpadsmit būdams, bija tas, kurš viņu nodos.


text:
Pēc tam Jēzus pārstaigāja Galileju, jo pa Jūdeju viņš negribēja staigāt, tādēļ ka jūdi viņu meklēja nokaut.


text:
Tad viņa brāļi viņam teica: “Dodies prom no šejienes un noej uz Jūdeju, lai arī tavi mācekļi redzētu darbus, kurus tu dari.


text:
Jo neviens neko nedara slepenībā, ja grib nākt atklātībā. Ja tu dari tādus darbus, rādi sevi pasaulei,” –


text:
Ļaudis visādi runāja par viņu. Daži sacīja: “Viņš ir labs!” Citi atkal teica: “Nē, viņš maldina ļaudis!”


text:
<J>Ja kāds grib darīt viņa gribu, tas pazīs šo mācību – vai nu tā ir no Dieva, vai es runāju no sevis paša.</J>


text:
<J>Kas no sevis runā, tas meklē savu paša godu, bet, kas meklē tā godu, kas viņu sūtījis, tas ir patiess, un viņā nav netaisnības.</J>


text:
<J>Vai Mozus jums nav devis bauslību? Bet neviens no jums nepilda bauslību. Kādēļ jūs gribat mani nogalināt?”</J>


text:
<J>Jūs sabatā apgraizāt cilvēku, tādēļ ka Mozus jums devis apgraizīšanu – tā gan nav no Mozus, bet no tēviem.</J>


text:
<J>Ja cilvēks var saņemt apgraizīšanu sabatā, nepārkāpjot bauslību, ko tad jūs dusmojat uz mani, ka es sabatā visu cilvēku esmu darījis veselu?</J>


text:
Un skat! Viņš runā atklāti, un tie neko pret viņu nesaka. Vai tad vadoņi patiešām būtu atzinuši, ka šis ir Kristus?


text:
Tad Jēzus, templī mācīdams, skaļi sauca: <J>“Jūs zināt mani un zināt, no kurienes es esmu, un ne jau pats no sevis esmu nācis, bet patiess ir tas, kas mani sūtījis, un to jūs nepazīstat.</J>


text:
Bet daudzi pūlī ticēja viņam un sacīja: “Kad Kristus nāks, vai viņš darīs vairāk zīmju, nekā šis ir darījis?”


text:
Kad farizeji dzirdēja ļaudis par viņu tā runājam, virspriesteri un farizeji sūtīja sargus, lai tie viņu sagūstītu.


text:
Jūdi tad runāja savā starpā: “Kurp šis taisās iet, ka mēs viņu neatradīsim? Vai tik viņš negrib iet pie jūdiem, kas dzīvo grieķu zemēs, un mācīt grieķus?


text:
Ko nozīmē vārdi, ko viņš sacīja: <J>jūs meklēsiet mani un neatradīsiet, un, kur esmu es, tur jūs nevarat nākt?”</J>


text:
Bet pēdējā lielajā svētku dienā Jēzus nostājās un sauca: <J>“Kam slāpst, tas lai nāk pie manis un lai dzer,</J>


text:
To viņš sacīja par Garu, ko saņems tie, kas viņam tic. Jo Gars vēl nebija dots, tādēļ ka Jēzus vēl nebija ievests godībā.


text:
Vai tad Raksti nesaka, ka Kristum jānāk no Dāvida dzimuma un no Betlēmes ciema, no kurienes bija Dāvids?”


text:
Kad sargi atgriezās pie virspriesteriem un farizejiem, tie viņiem jautāja: “Kādēļ jūs neesat viņu atveduši?”


text:
Tie viņam atbildēja: “Vai arī tu esi no Galilejas? Izpēti un tu ieraudzīsi, ka no Galilejas nenāk neviens pravietis.”


text:
Tad rakstu mācītāji un farizeji atved pie viņa sievieti, kura pieķerta laulības pārkāpšanā, un, to vidū nostādījuši,


text:
Viņi tā sacīja, viņu kārdinādami, lai varētu viņu apsūdzēt. Bet Jēzus noliecies ar pirkstu rakstīja uz zemes.


text:
Kad nu tie nerimās izjautāt, viņš piecēlās un tiem teica: <J>“Kurš no jums ir bez grēka, lai pirmais met akmeni uz viņu!” –</J>


text:
To dzirdējuši, viņi cits pēc cita gāja projām, sākot ar vecākajiem. Un Jēzus palika viens līdz ar sievieti, kas stāvēja vidū.


text:
Viņa teica: “Nē, Kungs, neviens!” Tad Jēzus sacīja: <J>“Arī es tevi nenotiesāju; ej un no šī brīža vairs negrēko!”</J>


text:
Tad Jēzus atkal runāja uz tiem: <J>“ES ESMU pasaules gaisma. Kas seko man, tas nestaigās tumsā, bet tam būs dzīvības gaisma.”</J>


text:
Jēzus tiem atbildēja un sacīja: <J>“Ja es arī liecinu par sevi pats, tad tomēr mana liecība ir uzticama, jo es zinu, no kurienes es esmu nācis un kurp eju, bet jūs nezināt, no kurienes es nāku un kurp eju.</J>


text:
<J>Bet, ja es arī tiesāju, mans spriedums ir uzticams, jo es neesmu viens, ar mani ir arī Tēvs, kas mani sūtījis.</J>


text:
Tad tie viņam sacīja: “Kur ir tavs Tēvs?” Jēzus atbildēja: <J>“Nedz mani jūs pazīstat, nedz manu Tēvu; ja jūs mani būtu pazinuši, jūs būtu pazinuši arī manu Tēvu.”</J>


text:
Šos vārdus viņš, mācīdams templī, runāja pie tempļa mantnīcas, un neviens viņu neņēma ciet, jo viņa stunda vēl nebija pienākusi.


text:
Un atkal Jēzus viņiem sacīja: <J>“Es aizeju, un jūs meklēsiet mani, un jūs mirsiet savā grēkā. Kurp es eju, jūs nevarat nākt.”</J>


text:
Bet viņš tiem teica: <J>“Jūs esat no tā, kas lejā, es – no tā, kas augšā, jūs esat no šīs pasaules, bet es neesmu no šīs pasaules.</J>


text:
<J>Es jums to esmu sacījis, ka jūs mirsiet savos grēkos. Ja jūs neticēsiet, ka es tas esmu, jūs mirsiet savos grēkos.”</J>


text:
<J>Man ir daudz kas sakāms par jums un spriežams; bet tas, kas mani sūtījis, ir patiess, un to, ko no viņa esmu dzirdējis, es runāju pasaulei.”</J>


text:
Tad Jēzus tiem sacīja: <J>“Kad jūs Cilvēka Dēlu paaugstināsiet, tad jūs sapratīsiet, ka es tas esmu un ka es neko nedaru no sevis, bet es runāju tā, kā Tēvs mani ir mācījis.</J>


text:
<J>Un, kas mani ir sūtījis, tas ir ar mani. Viņš nav atstājis mani vienu, jo es vienmēr daru to, kas viņam labpatīk.”</J>


text:
Tad Jēzus sacīja jūdiem, kas ticēja viņam:<J>“Ja jūs paliekat manos vārdos, jūs patiesi esat mani mācekļi</J>


text:
Tie viņam atbildēja: “Mēs esam Ābrahāma pēcnācēji un nekad nevienam neesam vergojuši. Kā tad tu saki: <J>jūs kļūsiet brīvi</J>?”


text:
Jēzus viņiem atbildēja: <J>“Patiesi, patiesi es jums saku: ikviens, kas dara grēku, ir grēka vergs.</J>


text:
<J>Zinu, ka esat Ābrahāma pēcnācēji, un tomēr jūs mani meklējat nonāvēt, jo manam vārdam nav vietas jūsos.</J>


text:
<J>Es runāju to, ko esmu redzējis pie sava Tēva, bet jūs darāt, ko no sava tēva esat dzirdējuši.”</J>


text:
Tie viņam atbildēja: “Mūsu tēvs ir Ābrahāms.” Jēzus viņiem teica: <J>“Ja jūs esat Ābrahāma bērni, dariet Ābrahāma darbus!</J>


text:
<J>Bet tagad jūs meklējat nonāvēt mani, cilvēku, kas jums runājis patiesību, ko esmu dzirdējis no Dieva. To Ābrahāms nav darījis.</J>


text:
<J>Jūs darāt sava tēva darbus!”</J> Tad tie viņam sacīja: “Mēs neesam dzimuši netiklībā, viens ir mūsu Tēvs – Dievs!”


text:
Jēzus viņiem teica: <J>“Ja Dievs būtu jūsu Tēvs, jūs būtu mani mīlējuši, jo es esmu izgājis no Dieva un esmu atnācis. Ne no sevis esmu nācis, bet no tā, kas mani sūtījis.</J>


text:
<J>Jūs esat no sava tēva – velna, un jūs gribat darīt sava tēva kārības. Viņš no iesākuma ir bijis cilvēka slepkava un nav pastāvējis patiesībā, jo viņā nav patiesības. Kad viņš runā melus, viņš runā to, kas ir no viņa paša, jo viņš ir melis un melu tēvs.</J>


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Mani nav apsēdis dēmons, bet es godāju savu Tēvu un jūs mani liekat negodā.</J>


text:
Tad jūdi viņam sacīja: “Nu mēs zinām, ka tevi apsēdis dēmons. Ābrahāms ir miris un arī pravieši, un tu saki: <J>kas manus vārdus turēs, tas nāves nebaudīs nemūžam.</J>


text:
Vai tad tu esi lielāks nekā mūsu tēvs Ābrahāms, kas ir nomiris, un arī pravieši ir nomiruši? Par ko tu sevi turi?”


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Ja es pats sevi pagodinātu, mans gods nav nekas. Tas, kurš mani pagodina, ir mans Tēvs, par viņu jūs sakāt: viņš ir mūsu Dievs!</J>


text:
<J>Jūs nekad viņu neesat pazinuši, bet es viņu zinu. Ja es sacītu, ka viņu nezinu, tad es būtu melis, līdzīgs jums. Bet es viņu zinu un turu viņa vārdu.</J>


text:
<J>Ābrahāms, jūsu tēvs, ielīksmojās cerībā ieraudzīt manu dienu, un viņš ieraudzīja un priecājās.”</J>


text:
Mācekļi viņam jautāja: “Rabi, kurš ir grēkojis – viņš pats vai viņa vecāki, ka viņš piedzimis akls?”


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Nedz šis ir grēkojis, nedz viņa vecāki, bet tas ir tādēļ, lai viņā atklātos Dieva darbi.</J>


text:
<J>Kamēr ir diena, mums jādara tā darbi, kas mani sūtījis; nāk nakts, kad neviens nevar strādāt.</J>


text:
un sacīja: <J>“Ej, nomazgājies Sīloāmas (kas tiek tulkots: sūtītais) dīķī!”</J> Un viņš aizgāja un nomazgājās, un atnāca redzīgs.


text:
Tad kaimiņi un tie, kas viņu bija redzējuši agrāk ubagojam, sacīja: “Vai šis nav tas, kurš sēž un ubago?”


text:
Viņš atbildēja: “Cilvēks, vārdā Jēzus, sataisīja dubļu piku, uzzieda man uz acīm un sacīja: <J>ej uz Sīloāmu un nomazgājies.</J> Es aizgāju, nomazgājos un tagad varu redzēt.”


text:
Tad arī farizeji viņam jautāja, kā viņš kļuvis redzīgs. Viņš tiem sacīja: “Viņš uzlika man uz acīm dubļu piku, es nomazgājos, un nu es redzu.”


text:
Daži farizeji teica: “Šis cilvēks nav no Dieva, jo viņš neievēro sabatu.” Bet citi sacīja: “Kā gan grēcīgs cilvēks varētu darīt tādas zīmes?” Un viņu vidū izcēlās šķelšanās.


text:
Tad viņi atkal sacīja aklajam: “Ko tu saki par viņu, ka viņš atdarījis tavas acis?” Tas teica: “Viņš ir pravietis.”


text:
Tiem viņi jautāja: “Vai šis ir jūsu dēls, par kuru jūs sakāt, ka viņš akls piedzimis? Kā tad viņš tagad redz?”


text:
Bet, kā viņš tagad spēj redzēt, mēs nezinām, un, kurš atdarījis viņa acis, to mēs arī nezinām. Jautājiet viņam, viņš ir pieaudzis, viņš runās par sevi pats.”


text:
Tā teica viņa vecāki, jo viņi baidījās no jūdiem, tādēļ ka jūdi bija norunājuši izslēgt no sinagogas ikvienu, kas viņu apliecinātu par Kristu.


text:
Tad viņi otrreiz pasauca to, kas bija akls bijis, un viņam sacīja: “Dod Dievam godu! Mēs zinām, ka šis cilvēks ir grēcinieks.”


text:
Viņš tiem atbildēja: “Es jums jau teicu, bet jūs neklausījāties. Kādēļ gribat to vēlreiz dzirdēt? Vai arī jūs gribat kļūt par viņa mācekļiem?”


text:
Tas cilvēks viņiem atbildēja: “Tieši tas ir pārsteidzoši, ka jūs nezināt, no kurienes viņš ir, bet viņš atdarīja manas acis.


text:
Mēs zinām, ka grēciniekus Dievs neuzklausa, bet, ja kāds ir dievbijīgs un dara Dieva gribu, tādu viņš uzklausa.


text:
Jēzus, izdzirdējis, ka tie viņu izdzinuši ārā, atrada viņu un teica: <J>“Vai tu tici Cilvēka Dēlam ?”</J>


text:
Un Jēzus sacīja: <J>“Es esmu nācis šajā pasaulē spriest tiesu – lai neredzīgie redzētu un redzīgie taptu akli.”</J>


text:
Jēzus tiem sacīja: <J>“Ja jūs būtu akli, tad jums nebūtu grēka, bet jūs sakāt: mēs redzam. Un jūsu grēks paliek.”</J>


text:
<J>“Patiesi, patiesi es jums saku: kas avju kūtī neieiet pa durvīm, bet kāpj iekšā pa citurieni, tas ir zaglis un laupītājs.</J>


text:
<J>Tam durvju sargs atver, un avis dzird viņa balsi, un viņš sauc savas avis vārdā un tās izved.</J>


text:
<J>Kad viņš visas savas avis izlaidis ārā, viņš iet tām pa priekšu, un avis viņam seko, jo tās pazīst viņa balsi.</J>


text:
<J>ES ESMU durvis – kas caur mani ieiet, tas taps izglābts un ieies un izies, un ganības atradīs.</J>


text:
<J>Zaglis citādi nemaz nenāk kā vien, lai zagtu, nokautu un pazudinātu. Es esmu nācis, lai tām būtu dzīvība un būtu pārpārēm.</J>


text:
<J>Algots gans, kam avis nepieder, redzot vilku nākam, pamet avis un bēg, – un vilks tās sakampj un izklīdina,</J>


text:
<J>Man ir vēl citas avis, kuras nav no šīs kūts, arī tās man jāatved, un tās dzirdēs manu balsi, un būs viens ganāmpulks un viens gans.</J>


text:
<J>Neviens to man neatņem, bet es to atdodu pats. Man ir vara to atdot, un man ir vara to atkal ņemt. Šo bausli es esmu saņēmis no sava Tēva.”</J>


text:
Jūdi viņu apstāja un jautāja: “Cik ilgi tu mūs turēsi neziņā? Ja tu esi Kristus, saki mums to atklāti!”


text:
Jēzus viņiem atbildēja: <J>“Es jums teicu, bet jūs neticat. Darbi, kurus es daru sava Tēva vārdā, tie liecina par mani.</J>


text:
<J>Es tām dodu mūžīgo dzīvību, viņas nemūžam neies bojā, un neviens tās neizraus no manas rokas.</J>


text:
<J>Mans Tēvs, kas man tās devis, ir par visiem lielāks, un neviens tās nevar izraut no mana Tēva rokas.</J>


text:
Jēzus viņiem teica: <J>“Daudz labu darbu no sava Tēva es jums esmu rādījis. Tad kura darba dēļ jūs gribat mani nomētāt akmeņiem?”</J>


text:
Jūdi viņam atbildēja: “Mēs nomētāsim tevi akmeņiem nevis laba darba, bet Dieva zaimošanas dēļ, tādēļ ka tu, cilvēks būdams, dari sevi par Dievu.”


text:
<J>vai tad tam, kuru Tēvs svētījis un sūtījis pasaulē, jūs teiksiet: tu zaimo! – tādēļ ka sacīju: es esmu Dieva Dēls!</J>


text:
<J>Bet, ja es daru un jūs neticat man, tad ticiet darbiem, lai jūs atzītu un ticētu, ka manī ir Tēvs un es – Tēvā.”</J>


text:
Un daudzi nāca pie viņa. Viņi runāja: “Jānis gan nav darījis nevienas zīmes, bet viss, ko Jānis sacīja par šo, ir patiess.”


text:
Marija bija tā, kas Kungu bija svaidījusi ar smaržīgām eļļām un viņa kājas ar saviem matiem žāvējusi. Tās brālis Lācars bija saslimis.


text:
Jēzus, to dzirdējis, teica: <J>“Šī slimība nav uz nāvi, bet Dievam par godu, lai Dieva Dēls caur to tiktu pagodināts.”</J>


text:
Kad nu viņš dzirdēja, ka Lācars ir sasirdzis, tad viņš vēl divas dienas uzkavējās tajā vietā, kur bija.


text:
Jēzus atbildēja: <J>“Vai tad nav divpadsmit stundu dienai? Ja kāds staigā dienā, tas neklūp, jo tas redz šīs pasaules gaismu.</J>


text:
To pateicis, viņš tiem sacīja tālāk: <J>“Lācars, mūsu draugs, ir iemidzis, un es dodos, lai viņu pamodinātu.”</J>


text:
Tad Jēzus viņai sacīja: <J>“ES ESMU augšāmcelšanās un dzīvība. Kas tic uz mani, tas dzīvos, kaut arī viņš mirtu!</J>


text:
To pateikusi, viņa aizgāja, pasauca savu māsu Mariju un tai slepus sacīja: “Skolotājs ir klāt un sauc tevi!”


text:
Tad nu jūdi, kas bija namā un mierināja Mariju, redzēdami, ka viņa ātri pieceļas un iziet, sekoja viņai, domādami, ka viņa iet uz kapu, lai tur raudātu.


text:
Kad Marija nonāca tur, kur bija Jēzus, un viņu ieraudzīja, tā krita viņam pie kājām, sacīdama: “Kungs, ja tu būtu bijis šeit, tad mans brālis nebūtu nomiris.”


text:
Kad Jēzus redzēja raudam viņu un arī tos jūdus, kas bija atnākuši līdz ar viņu, viņš, garā aizgrābts, satraukti teica:


text:
Daži no viņiem teica: “Vai viņš, kurš aklajam atdarīja acis, nevarēja izdarīt tā, lai arī šis nenomirtu?”


text:
Jēzus sacīja: <J>“Noceliet akmeni!”</J> Marta, mirušā māsa, viņam sacīja: “Kungs, viņš jau ož, jo ir jau ceturtā diena.”


text:
Tad tie nocēla akmeni. Un Jēzus, pacēlis acis augšup, teica: <J>“Tēvs, pateicos tev, ka tu mani uzklausīji!</J>


text:
<J>Es zināju, ka tu mani vienmēr uzklausi, bet to es sacīju šī ļaužu pūļa dēļ, kas visapkārt, – lai viņi ticētu, ka tu mani esi sūtījis.”</J>


text:
Un mirušais iznāca – kājas un rokas tam bija saistītas saitēm un seja aptīta ar sviedrautu. Tad Jēzus ļaudīm sacīja: <J>“Atraisiet viņu un ļaujiet viņam iet!”</J>


text:
Tad virspriesteri un farizeji sasauca sinedriju un sprieda: “Ko lai darām? Šis cilvēks dara daudzas zīmes.


text:
Ja mēs viņam tā ļausim, tad visi ticēs viņam, un atnāks romieši un atņems mums gan šo vietu, gan tautu.”


text:
To viņš nesacīja no sevis, bet, būdams tā gada augstais priesteris, pravietoja, ka Jēzum būs jāmirst par tautu.


text:
Jēzus vairs atklāti nestaigāja starp jūdiem, bet aizgāja no turienes uz vietu netālu no tuksneša, uz pilsētu, vārdā Efraima, un palika tur kopā ar mācekļiem.


text:
Jūdu Pashas svētki bija tuvu, un daudzi no laukiem ieradās Jeruzālemē pirms svētkiem, lai šķīstītos.


text:
Tie meklēja Jēzu un, templī stāvēdami, runāja savā starpā: “Kā jūs domājat? Vai tad viņš tiešām neatnāks uz svētkiem?”


text:
Bet virspriesteri un farizeji bija izdevuši pavēli, lai katrs, kas zina, kur viņš ir, viņu uzrāda, lai varētu viņu apcietināt.


text:
Sešas dienas pirms Pashas svētkiem Jēzus atnāca uz Bētaniju, kur bija Lācars, ko Jēzus bija uzmodinājis no mirušajiem.


text:
Tur viņi Jēzum sagatavoja mielastu. Marta apkalpoja, un Lācars bija viens no tiem, kas sēdēja kopā ar Jēzu pie galda.


text:
Tad Marija, paņēmusi mārciņu īstas, dārgas nardu eļļas, svaidīja Jēzus kājas un žāvēja tās ar saviem matiem, un nams pildījās ar svaidāmās eļļas smaržu.


text:
To viņš nerunāja tādēļ, ka viņam rūpēja nabagi, bet tādēļ, ka viņš bija zaglis; pārraudzīdams kopīgo naudu, viņš piesavinājās saziedoto.


text:
Tad liels pūlis jūdu uzzināja, ka viņš ir tur, un nāca ne tikai Jēzus dēļ, bet arī tādēļ, lai redzētu Lācaru, ko viņš bija uzmodinājis no mirušajiem.


text:
Paņēmuši palmu zarus, tie izgāja viņam pretim, skaļi saukdami: “Ozianna, svētīts, kas nāk Kunga vārdā – Israēla Ķēniņš!”


text:
To viņa mācekļi sākumā nesaprata, bet, kad Jēzus tika pagodināts, tie atcerējās, ka tas par viņu bija rakstīts un tie viņam to bija darījuši.


text:
Ļaudis, kas bija bijuši kopā ar viņu toreiz, kad viņš Lācaru izsauca ārā no kapa un uzmodināja no mirušajiem, liecināja par šiem notikumiem.


text:
Tad farizeji savā starpā runāja: “Vai redzat, ka jūs nekā šeit nevarat padarīt! Skat, visa pasaule aizgājusi viņam līdzi!”


