# verses

text:
Tad nāca pie viņa visi brāļi un māsas un visi agrākie paziņas un ēda ar viņu maizi viņa namā. Tie žēloja viņu un mierināja visa ļaunuma dēļ, ko Kungs viņam bija uzsūtījis. Tie deva viņam katrs vienu sudraba gabalu un katrs vienu zelta gredzenu.


text:
Kungs svētīja Ījaba mūža galu vēl vairāk nekā sākumu. Viņam bija četrpadsmit tūkstoši avju, seši tūkstoši kamieļu, tūkstotis jūgu vēršu un tūkstotis ēzeļmāšu.


text:
un visā zemē nebija citu tik skaistu sievu kā Ījaba meitas, un tēvs tām deva mantas tiesu līdz ar brāļiem.


text:
Pēc tam Ījabs dzīvoja vēl simts četrdesmit gadu un pieredzēja savus bērnus un bērnubērnus līdz ceturtajam augumam.


text:
Tas aug kā koks, stādīts pie ūdeņu straumēm, – augļus tas laikā nes, lapas tam nenovīst, ko tas dara, viss izdodas.


text:
skūpstiet šķīstībā, ka viņš nedusmojas – tad jums pēkšņi iet bojā: gan ātri iedegas viņa dusmas! Svētīti visi, kas pie viņa tveras!


text:
Jel celies, Kungs, glāb mani, mans Dievs! Tu siti visus manus naidniekus vaigā, ļaundaru zobus satrieci!


text:
Bet es ieiešu tavā namā tavas pārpilnās žēlastības dēļ, bijādams tevi, zemošos tavam svētajam templim.


text:
Sodi tos, Dievs, lai tie klūp sava viltus dēļ, jo tiem daudz grēku, triec viņus prom, jo tie dumpo pret tevi!


text:
Lai priecājas visi, kas tveras pie tevis, lai gavilē mūžam! Sargā tos, lai gavilē tevī tie, kuri mīl tavu vārdu!


text:
Celies jel, Kungs, savās dusmās, sacelies pret manu naidnieku negantumu, mosties un lem tiesu pār mani!


text:
Kaut mitētos ļaundaru ļaundarība! Stiprini taisno, jo tu pārbaudi prātus un sirdis, tu esi taisnais Dievs!


text:
Kungs, tu esi mūsu kungs, cik varens tavs vārds pār visu zemi! Es pielūgšu tavu dižumu, kas sniedzas līdz debesīm!


text:
No mazuļu un zīdaiņu mutes tu uzcēli cietoksni pret saviem naidniekiem, lai savaldītu pretiniekus un atriebējus.


text:
Vienmēr droši tā ceļi, tava tiesa ir augstu – viņš neredz to, kas tam naidnieki – viņš par tiem smej!


text:
Viņš uzglūn slepus kā lauva no slēpņa, viņš uzglūn, lai grūtdieni sagrābtu, viņš tver grūtdieni un rauj savā tīklā –


text:
Tu taču redzi mokas un sūrumu, tu pamani to un ņem savā rokā – tik uz tevi vārgdieņi paļaujas, bāreņu palīgs tik tu!


text:
Kungs savā svētajā templī, Kungs savā debesu tronī – viņa acis raugās, viņa acu skati pārbauda cilvēku dēlus!


text:
Dēļ nabagu posta, dēļ bēduļu kunkstiem nu es celšos, saka Kungs, un paglābšu tos, kas pēc tā šņukst!


text:
Cik ilgi vēl glabāšu dvēselē rūpes un sirdī raizes – tā cauru dienu? Cik ilgi vēl celsies naidnieks pār mani?


text:
Bet es – tavai žēlastībai es uzticos, līksmo man sirds, ka tevis glābta! Es dziedāšu Kungam, jo viņš man dāsns!


text:
Korvedim. Dāvida psalms. Nelga saka sev sirdī: Dieva nav! Tie sagrauj un sagāna visu, ko ņem, – nav neviena, kas darītu laba!


text:
Kaut nāktu no Ciānas glābiņš Israēlam! Kad Kungs pārvedīs savu tautu, līksmosies Jēkabs un priecāsies Israēls!


text:
kas neieredz neliešus ne acu galā, bet godā tos, kas bīstas Kunga, kas zvēr pat pret sevi un tur vārdu,


text:
Tie vairo sev sāpes, kas izvēlas svešu! Es neliešu viņu lejamos asins upurus, es neņemšu viņu vārdus mutē!


text:
Tu man liec iepazīt dzīvības taku, vislielāko prieku tava vaiga priekšā, tīksmību tev pie labās rokas mūžam!


text:
Dāvida lūgšana. Dzirdi, Kungs, manu taisnību, uzklausi manu brēcienu, ieklausies manā lūgšanā – tā nenāk no melīgām lūpām!


text:
tu pārbaudīji manu sirdi, tu nāci naktī, tu pārraudzīji, bet neatradi! Jo esmu apņēmies – negrēkos mana mute!


text:
kā brīnumu dāvā savu žēlastību – tu, glābējs ikvienam, kas no uzbrucējiem tveras pie tavas labās rokas!


text:
ar savu roku, Kungs, no vīriem, kuru mūžs ir tik vien šis laiks. No sava krājuma kuņģus tiem pildi, ka pietiek to dēliem, ka paliek pāri vēl bērniem!


text:
Korvedim. Kunga kalps Dāvids sacīja Kungam šīs dziesmas vārdus todien, kad Kungs viņu glāba no visu naidnieku delnas un Saula rokas.


text:
Kungs, tu mana radze, mans cietoksnis un mans glābējs! Mans Dievs, mana klints, uz kuras tveros, mans vairogs un mans glābšanās rags, un mana kalnu pils!


text:
savās bēdās es saucu Kungu, savu Dievu es palīgā saucu. Viņš savā pilī izdzirda manu balsi, mans palīgā sauciens tam nāca ausīs –


text:
Kļuva redzamas ūdeņu gultnes, vaļā atsedzās pasaules pamati – no tavas rāšanās, Kungs, no tavu nāšu dvašas!


text:
Redzi, Dievs, – viņa ceļš taisns! – Kunga sacītais piepildās, vairogs viņš visiem, kas tveras pie viņa!


text:
Tu mani paglābi no ļaužu ķildām, tu mani noliki ciltīm par galvu, tautas, ko nepazinu, tagad man kalpo!


text:
kurš patvēris mani no naidniekiem! Ak, tu pacēli mani pār pretiniekiem, no varmākām tu paglābi mani,


text:
Viņš diženi glābj savu ķēniņu un savam svaidītam dod žēlastību – Dāvidam un viņa dzimumam uz mūžiem!


text:
Arī no atklātas spīts savu kalpu sargi – lai nevalda tā pār mani, tad būšu krietns un brīvs no lielas vainas!


text:
Lai gavilējam par tavu uzvaru, mūsu Dieva vārdā lai ceļam karogus! Lai Kungs piepilda visas tavas lūgsnas!


text:
Nu zinu, ka Kungs glābs savu svaidīto, atsauksies tam no savām svētajām debesīm, pestīs to ar savu vareno labo roku!


text:
tu metīsi viņus kā degošā krāsnī – kad tu parādīsies! Kungs savās dusmās viņus aprīs, un apēdīs viņus uguns!


text:
Kas bīstaties Kunga, slavējiet viņu, viss Jēkaba dzimums, godājiet viņu, drebiet viņa priekšā, viss Israēla dzimums,


text:
jo viņš nav nicinājis un niecinājis nabaga ciešanas, nav slēpis savu vaigu no tā, kad tas brēca uz viņu – viņš sadzirdēja!


text:
Dāvida psalms. Kungs – mana gaisma un mans glābiņš, no kā man bīties? Kungs – manas dzīvības patvērums, no kā man baiļoties?


text:
Kaut apmetīsies pret mani karapulks – mana sirds nebīsies, kaut celsies pret mani karš – arī tad es paļaušos.


text:
Vienu izlūdzos no Kunga, no tā es neatkāpšos, – kaut es mājotu Kunga namā visu mūžu, kaut raudzītos Kunga jaukumā un taujātu viņu templī.


text:
Viņš paglabās mani zem sava jumta ļaunā dienā, viņš slēps mani savas telts slēpnī, klintī viņš mani cels.


text:
Un nu veikšu naidniekus, kas lenc mani, viņa teltī upurēšu gaviļu upurus, dziedāšu un spēlēšu Kungam.


text:
Neslēp savu vaigu no manis, neatstum dusmās savu kalpu – tu esi mans palīgs! Neatstāj mani un nepamet mani, manas glābšanas Dievs!


text:
Dāvida psalms. Uz tevi es saucu, Kungs, mana klints, neesi kurls! Ja tu būsi mēms, es kļūšu kā tie, kas grimst bedrē!


text:
Neaizrauj mani kopā ar ļaundariem, kopā ar nekrietnajiem, kas savu kaimiņu sveicina mīļi, bet sirdī glabā naidu.


text:
Dod tiem pēc viņu darba, pēc ļaunuma, ko tie darījuši, pēc viņu roku veikuma dod tiem, izmaksā tiem pilnu algu!


text:
Kungs ir mans spēks un mans vairogs, uz viņu paļaujas mana sirds – viņš man ir palīdzējis! Mana sirds līksmo, dziesmā pateikšos viņam!


text:
kāds tev guvums no manām asinīm vai ja es nokāptu bedrē? Vai tad pīšļi slavētu tevi, vai tie paustu tavu patiesību?


text:
Pievērs man savu ausi, steidzies man palīgā, esi man patvēruma klints, esi droša pils, kur man glābties!


text:
Jā, aizsteidzas raizēs mana dzīve, un mani gadi nopūtās paiet, mana grēka dēļ izsīkst mans spēks un mani kauli izdēd.


text:
Visiem naidniekiem es par apsmieklu un kaimiņiem par slogu, par biedēkli saviem paziņām – kas redz mani uz ielas, bēg no manis!


text:
Daudzus es dzirdu čukstam: briesmas visapkārt, – sadevušies tie kopā pret mani, sazvērējušies atņemt man dzīvību!


text:
Cik liela ir tava labvēlība! Tu glabā to tiem, kas tevi bijā, tu dāvā to tiem, kas tveras pie tevis, visu cilvēku priekšā!


text:
Es sacīju mulsumā: tu esi atrāvis skatienu no manis! Tomēr tu dzirdēji manu gaušanos, kad es brēcu uz tevi!


text:
Es atzinos savā grēkā un neslēpu savu vainu, es teicu: atzīšos Kungam savos noziegumos! Tad tu man piedevi mana grēka vainu.


text:
Neesiet kā zirgi, kā zirgēzeļi, kuriem trūkst saprašanas, kas ar laužņiem un iemauktiem jāsavalda – tie tevi neklausīs!


text:
Lai negaidot nāk pār tiem iznīcība un tīkls, ko lika, lai pašus tver, lai iznīcība tur viņus ierauj –


text:
Visi mani kauli sauc: Kungs, kurš vēl kā tu paglābj nabagu no stiprāka rokas un nabaga cietēju no laupītāja!


text:
Bet, kad es klupu, tie līksmojās pulkā, pret mani pulcējās pat neģēļi, ko nepazinu, plosīja un nelikās mierā,


text:
Kungs, cik ilgi vēl tu noskatīsies? Glāb manu dvēseli no viņu draudiem, manu vienīgo – glāb no lauvām!


text:
Kauns un misēklis visiem, kas par manu nelaimi smej! Kaunā un negodā tie lai tērpjas, kas dižojas pret mani!


text:
Lai līksmo un gavilē, kas vēl man taisnību, kas vienmēr saka: liels ir Kungs, viņam tīk, ka kalpam labi! –


text:
Kungs taču mīl tiesu! Viņš neatstās savus uzticīgos, mūžam tie pasargāti, bet ļaundaru sēkla tiks iznīdēta.


text:
Gaidi Kungu un ej viņa ceļu, viņš tevi paaugstinās un dos tev zemi, tu noraudzīsies, kā ļaundarus iznīdē!


text:
Es teicu: sargāšu savus ceļus, ka negrēkoju ar mēli, sargāšu savu muti ar iemauktiem, kamēr ļaundaris manā priekšā!


text:
Tik sprīžiem tu mēri manu dzīvi, un mans mūžs tavā priekšā nekas. Patiesi, cilvēks tik dvesma vien ir!


text:
Rādams par grēkiem, tu cilvēku māci, tu ēd kā kode to, kas tam tīk, – patiesi, tik dvesma ir cilvēks!


text:
Jel uzklausi manu lūgšanu, Kungs, un manus saucienus dzirdi, manās asarās neskaties klusēdams, jo viesis esmu pie tevis un piemitējs kā mani tēvi!


text:
Viņš izvilka mani no krācošas bedres, no muklāja dūņām, viņš balstīja manas kājas uz klints, viņš darīja manus soļus stingrus


text:
un lika man mutē jaunu dziesmu, slavas dziesmu mūsu Dievam! Daudzi ieraudzīs un bīsies, un paļausies uz Kungu.


text:
Daudz brīnumu tu dari, Kungs, mans Dievs, un daudz domu tu domā par mums – neviena, kas līdzinātos tev! – ja es teiktu par tiem un vēstītu, tos nevarētu pat saskaitīt!


text:
Upurus un dāvanas tu nevēlies – tu esi atdarījis man ausis! – sadedzināmo upuri un upuri par grēkiem tu neprasi!


text:
Tavu taisnību neslēpju sev sirdī, stāstu par tavu uzticību un glābšanu, žēlastību un patiesību negrasos slēpt lielajai sapulcei!


text:
Krājas pār mani ļauns bez gala, mana vaina pārmāc mani, ka vairs nevaru saskatīt, – to vairāk nekā matu uz galvas, un man trūkst padoma!


text:
Kauns un misēklis viņiem visiem, kas meklē manu dzīvību atņemt! Lai bēg ar negodu, kas vēl man ļaunu!


text:
Lai līksmo tevī un priecājas visi, kas tevi meklē, lai allaž tie saka: liels ir Kungs! – tie, kas mīl tavu pestīšanu.


text:
Bet par mani, par nabaga cietēju, Kungs domā! Mans palīgs un glābējs tu esi, mans Dievs, jel nekavējies!


text:
Kungs viņu sargā un uztur dzīvu, par svētītu viņu dēvēs šajā zemē – tu neatdosi viņu naidnieku rīklei!


text:
To es atceros un nopūšos smagi – kā gāju reiz pūlī, tos vezdams uz Dieva namu! Līksmi tie klaigāja un paldies sauca svinību drūzmā!


text:
Ko tu tik nomākta, mana dvēsele, ko plosies manī? Gaidi uz Dievu, es atkal slavēšu viņu, manu glābiņu un manu Dievu!


text:
Ko tu tik nomākta, mana dvēsele, ko plosies manī? Gaidi uz Dievu, es atkal slavēšu viņu, savu glābiņu un savu Dievu!


text:
Sūti savu gaismu un patiesību, lai tās mani vada, lai tās ved mani tavā svētajā kalnā un tavos mājokļos.


text:
Ko tu tik nomākta, mana dvēsele, ko plosies manī? Gaidi uz Dievu, jo atkal slavēšu viņu, savu glābiņu un savu Dievu!


text:
Ne ar saviem zobeniem tie guva zemi, nedz viņu elkonis tos glāba, bet tava labā roka un tavs elkonis, un tava vaiga gaisma, jo tu viņus mīlēji.


text:
Mana sirds kūsā jaukiem vārdiem! Es saku ķēniņam savas vārsmas! Mana mēle kā veikla rakstveža spalva!


text:
Tu esi skaistākais starp cilvēku dēliem, laipnība ir izlieta uz tavām lūpām, tāpēc Dievs svētījis tevi uz mūžiem!


text:
Tava slava lai zeļ! Jāj karā par patiesību, pazemību un taisnību! Tava labā roka tev māca varenus darbus!


text:
Tu mīli taisnību un nīsti ļaundarību, tāpēc tevi svaidījis Dievs, tavs Dievs ar gaviļu eļļu – vairāk nekā tavus līdziniekus!


text:
Tautu augstmaņi pulcējas kopā – Ābrahāma Dieva tauta! – jo Dievam pieder zemes stiprie! Cik viņš augsts!


text:
Viņa svētais kalns slejas skaists visas zemes priekam – Ciānas kalns, Ziemeļu kalns – pilsēta dižam ķēniņam!


text:
Ko bijām dzirdējuši, nu ieraudzījām Pulku Kunga pilsētā, sava Dieva pilsētā, – Dievs to dibinājis uz mūžiem!


text:
Tos dzīs uz šeolu kā avis, nāve tiem būs par ganu, sirdsskaidrie tos samīs, rītam austot, to apveidi gaisīs šeolā, kur tie mīt!


text:
Pret tevi, tik pret tevi es esmu grēkojis, kas ļauns tavās acīs, to esmu darījis – tāpēc tu taisnīgs, kad apsūdzi mani, un šķīsts, kad spried man tiesu!


text:
tad tev patiks patiesie upuri – sadedzināmie un vissadedzināmie upuri, tad pienesīs uz tava altāra vēršus!


text:
Gan trūktin trūksies, kas nelikās trūkties, – izsvaidīs Dievs tavu lencēju kaulus! Tu liksi tos kaunā, jo Dievs tos atstumj!


text:
Kaut nāktu no Ciānas glābiņš Israēlam! Kad Dievs ļaus savai tautai atgūties, līksmosies Jēkabs un priecāsies Israēls!


text:
Bet tu, Dievs, tos grūdīsi akas bedrē – bendes un krāpnieki pat pusmūža nedzīvos! Bet es tev uzticēšos!


text:
Manas klaida dienas tu esi saskaitījis! Jel met manas asaras savā traukā – vai tas nav rakstīts tavā grāmatā?


text:
jo tu manu dvēseli glābi no nāves, vai tad ne? No klupšanas manas kājas – ka varu staigāt Dieva priekšā dzīvības gaismā!


text:
Žēlo mani, Dievs, žēlo mani – mana dvēsele tveras pie tevis, un tavu spārnu ēnā es patveršos, kamēr posts paiet.


text:
Tas sūtīs no debesīm un glābs mani, nonievās tos, kas mani mīda. Dievs sūtīs žēlastību un patiesību!


text:
Mana dvēsele starp lauvām, es guļu kā liesmās starp cilvēku dēliem, viņu zobi ir šķēps un bultas, viņu mēles ir ass zobens.


text:
Tīklu tie izlika maniem soļiem, nomākta mana dvēsele! Bedri tie izraka man priekšā – paši tajā iekrita.


text:
Redzi, tie manai dzīvībai uzglūn, varenie sazvērējas pret mani! Ne es noziedzies, ne grēkojis, Kungs,


text:
Un tu, Kungs, Pulku Dievs, Israēla Dievs, mosties sodīt visas tautas! Nevienu nesaudzē, kas dumpo uz ļaunu!


text:
Neapkauj tos, lai neaizmirst mana tauta! – Iztrenkā tos ar savu spēku, nogāz tos, tu, mūsu vairogs un Kungs!


text:
Bet es dziedāšu par tavu spēku, rītausmā gavilēšu par tavu žēlastību, jo tu biji patvērums man, paspārne man posta dienās.


text:
kad viņš karoja ar Divupes aramiešiem un Cobas aramiešiem un Joābs griezās atpakaļ un apkāva edomiešus Sāls ielejā – divpadsmit tūkstošus.


text:
Cik ilgi jūs cilvēkam uzbruksiet, cik vēl ārdīsiet viņu jūs visi kā grūstošu sienu, kā ļodzīgu žogu?


text:
Tik dvesma ir cilvēkbērni, māns vien ir vīru dēli, svaru kausos tie augšup ceļas, par dvesmu vieglāki visi kopā!


text:
Dievs, tu esi mans Dievs, es meklēju tevi! Pēc tevis slāpst mana dvēsele, pēc tevis tvīkst mana miesa kā izkaltusi un gurda zeme bez ūdens!


text:
Svētīts tas, kuru tu izraugi un ņem sev, ka tas dzīvo tavos pagalmos! Kaut mēs gūtu sātu no taviem labumiem tavā namā, svētajā templī!


text:
Varenā taisnībā mums atbildi, Dievs, mūsu Glābēj, – uz tevi paļaujas visas zemes malas un vistālākās jūras!


text:
Tu apciemo zemi un laisti to – tu lieliski apdāvā to! Dieva straume ir ūdens pilna! Gādādams graudus, tu apgādā zemi –


text:
Dziediet Dievam, dziediet slavu viņa vārdam, sataisiet ceļu tam, kas tuksnešos jāj, – Kungs viņa vārds, līksmojiet viņa priekšā!


text:
vai gulšņājāt, vīri, pie avju aplokiem?! – dūjas spārni klāti ar sudrabu un tās spalvas ar zaļu zeltu!


text:
Dievam kaujas ratu divkārt desmit tūkstoši – tūkstošu tūkstoši! – Kungs vidū tiem – Sīnajietis! – savā svētumā!


text:
Tu uzkāpi augstumos, vezdams gūstā, tu ņēmi cilvēkus sev par balvu, pat spītniekus, lai mājo pie Kunga Dieva!


text:
Tur Benjāmins, jaunākais, visiem priekšā, Jūdas augstmaņi trokšņainā pūlī, Zebulūna augstmaņi, Naftālī augstmaņi!


text:
Norāj jel niedru zvēru, vēršu padomi ar teļu tautu, kas samin cits citu dēļ sudraba gabaliem! Izdzenā tautas, kam badīties tīk!


text:
Vairāk nekā matu uz galvas ir to, kas aplam nīst mani, vareni ir tie, kas grib mani iznīdēt, – melīgie naidnieki! Kā lai atdodu to, ko neesmu zadzis?!


text:
Lai netiek apkaunoti caur mani tie, kas cer uz tevi, Kungs, Pulku Kungs! Lai netiek pazemoti caur mani tie, kas meklē tevi, Israēla Dievs!


text:
bet es – no tevis izlūdzos, Kungs, vēlības brīdi! Dievs, atbildi man – jo liela tev žēlastība, jo patiesa tava pestīšana!


text:
Paļas, salauzušas manu sirdi, man derdzas, es meklēju līdzjūtību, bet nekā un mierinātājus, bet neatrodu.


text:
Lai līksmo tevī un priecājas visi, kas meklē tevi, un allaž lai saka: liels ir Dievs! – tie, kuri mīl tavu pestīšanu!


text:
Bet es – nabaga cietējs – Dievs, steidzies pie manis! Mans palīgs un glābējs tu, Kungs, – nekavējies!


text:
Esi man mājokļa klints, kur tverties vienmēr! Tu esi nolēmis mani glābt, jo tu esi mana radze un mans cietoksnis!


text:
Dievs, nepamet mani līdz sirmam vecumam, lai es izstāstu par tavu stipro elkoni nākamai audzei un tavu spēku visiem, kas nāks!


text:
Daudz bēdu un nelaimju tu liki mums pieredzēt – gan atkal mūs atdzīvināsi, no zemes dzīlēm izcelsi mūs!


text:
Ar arfu es daudzināšu tevi un tavu patiesību, mans Dievs, ar cītaru dziedāšu slavu tev, Israēla svētais!


text:
Mana mēle sludinās tavu taisnīgumu augu dienu! Cik apkaunoti, cik apmulsuši tie, kas lūko man darīt ļaunu!


text:
lai labība klāj zemi, lai kalnā tā šalc, kā Lebanona mežs lai raža! Lai ļaudis no pilsētām spraucas kā zāle no zemes,


text:
lai mūžam pastāv viņa vārds, tik, cik saule spīd, lai zied viņa vārds, viņā svētītas, visas tautas lai cildina viņu!


text:
Atceries savu draudzi, ko jau sen esi izraudzījies, cilti, ko glābi sev par mantojumu, Ciānas kalnu, kur esi apmeties!


text:
Jo kauss Kungam rokā ar putojošu vīnu, garšvielām jauktu, viņš lies no tā – jā, līdz mielēm tie sūks, tie dzers, visi zemes ļaundari!


text:
Mēs neslēpsim no viņu dēliem, izstāstīsim nākamai audzei Kunga slavu un viņa varu, un brīnumus, ko viņš darījis.


text:
Viņš noteica liecību Jēkabā un bauslību nolika Israēlam, un pavēlēja mūsu tēviem, lai tie māca to saviem dēliem,


text:
lai nav tādi kā viņu tēvi – spītnieku un dumpinieku audze, audze ar gļēvām sirdīm, kuras gars nebija uzticīgs Dievam.


text:
Viņš sita gan klinti, un šļācās ūdens un straumes vēlās; vai arī maizi viņš jaudās dot, vai sagādās gaļu savai tautai? –


text:
Kad Kungs to dzirdēja, viņš noskaitās, un uguns iedegās pret Jēkabu, un dusmas sacēlās pret Israēlu,


text:
bet viņš, līdzcietīgais, piedeva pārkāpumu un neizpostīja. Cik reižu viņš savaldīja savas dusmas un nedeva vaļu visam naidam!


text:
viņš izdzina tautas to priekšā, ar mērauklu nomērīja tiem viņu daļu, teltīs nometināja Israēla ciltis.


text:
Āsāfa psalms. Dievs, tautas ielauzušās tavā mantojumā, apgānījušas tavu svēto templi, sagrāvušas Jeruzālemi drupās!


text:
Palīdzi mums, mūsu glābējs Dievs, tava vārda godības dēļ, atpestī mūs un apklāj mums grēkus tava vārda dēļ!


text:
Kādēļ lai tautas saka: kur viņu Dievs?! – Lai tautas to piedzīvo mūsu acu priekšā, kā atriebtas tavu kalpu asinis!


text:
tā viņš pavēlēja visiem Jāzepā, kad viņš izgāja pret Ēģiptes zemi – valodu, ko es nezināju, nu dzirdu:


text:
Postā tu sauci, un es tevi glābu, es atbildēju tev, pērkonā slēpies, es tevi pārbaudīju pie Merības ūdeņiem.


text:
Pat putns rod mājas un bezdelīga ligzdu, lai perētu putnēnus pie taviem altāriem, Pulku Kungs, mans Ķēniņ un Dievs,


text:
Laba ir diena tavos pagalmos, starp tūkstoš to izvēlos – sēdēt pie mana Dieva sliekšņa nekā mājot neganto teltīs!


text:
Jo saule un vairogs ir Kungs Dievs – jo žēlastību un godību dāvā Kungs un neliedz laba tiem, kas krietnumā staigā!


text:
Lai ieklausos, ko saka Dievs, – Kungs saka mieru savai tautai un saviem uzticīgajiem! Tik lai neprātībā tie neatkrīt!


text:
Māci man, Kungs, tavu ceļu, lai es staigāju tavā patiesībā, saliedē manu sirdi, lai bīstos tava vārda!


text:
Dievs, pārdrošnieki ceļas pret mani un varmāku bars meklē manu dzīvību – tie netur tevi sev priekšā!


text:
Bet tu, mans Kungs, esi līdzcietīgs un žēlīgs Dievs, gauss dusmās, bet dāsns žēlastībā un patiesībā –


text:
Man jāpiemin Lepnā un arī Bābele to vidū, kas mani pazīst! Redzi, Filistija, Tīra un Kūša – gan šī, gan tā ir dzimusi tur!


text:
starp miroņiem palaists brīvā, tāds kā nokautie, kas guļ kapā, kurus tu neatceries vairs, kas šķirti no tavas rokas!


text:
Reiz tu runāji parādībā, saviem uzticīgajiem tu teici: es palīdzēju varonim, es paaugstināju izredzēto tautā!


text:
Mūsu mūžs – septiņdesmit gadu vai, kurš visai stiprs, astoņdesmit gadu, viss šis laiks – pūles un posts, garām ir, un – lidojam prom!


text:
Lai mana Kunga, mūsu Dieva, jaukums pār mums! Liec mūsu roku pūliņiem izdoties, mūsu roku pūliņiem – izdoties!


text:
ar savu spārnu galiem viņš apklās tevi, un zem viņa spārniem tu patversies, kā vairogs tevi sargās viņa patiesība.


text:
Jo, redzi, tavi naidnieki, Kungs, jo, redzi, tavi naidnieki ies bojā, tiks izdzenāti visi nekrietnie!


text:
Viņš liks to grēkam atgriezties pār viņiem, un viņu ļaunuma dēļ viņš tos izdeldēs, viņš tos izdeldēs – Kungs, mūsu Dievs!


text:
jo viņš ir mūsu Dievs un mēs – viņa ganību tauta un avis, ko viņa roka gana! Kaut šodien jūs viņam klausītu!


text:
Četrdesmit gadus man derdzās šī audze, un es teicu: tā ir tauta ar aplamām sirdīm, un tie nevēro manus ceļus! –


text:
Kunga priekšā, jo viņš nāk, jo viņš nāk tiesāt zemi! Viņš tiesās pasauli taisnībā un tautas savā patiesībā.


text:
Jūs, kas mīlat Kungu, ienīstiet ļaunu! Viņš sargā savu uzticīgo dzīvības, no ļaundaru rokas viņš glābj tos!


text:
Psalms. Dziediet Kungam jaunu dziesmu, jo viņš ir darījis brīnumus, – tam guvusi uzvaru viņa labā roka un viņa svētais elkonis!


text:
Viņš atcerējās savu žēlastību un uzticību Israēla namam! Ieraudzīja tad visas zemes malas, ka mūsu Dievs atpestī!


text:
Kunga priekšā – jo viņš nāk tiesāt zemi! Viņš tiesās pasauli pēc taisnības un tautas pēc patiesības!


text:
Varens ķēniņš, kas taisnību mīl! Tu esi nolicis tiesu un taisnību, un patiesību Jēkabā – to tu esi darījis!


text:
Mozus un Ārons – starp viņa priesteriem, Samuēls starp tiem, kas sauca viņa vārdu! Tie sauca Kungu, un viņš tiem atbildēja!


text:
Kungs, mūsu Dievs, tu atbildēji tiem, piedevīgs Dievs tu biji tiem, tomēr atriebi, kad tie sagānījās!


text:
Nāciet viņa vārtos ar pateicību un viņa pagalmos slavēdami – pateicieties viņam, slavējiet viņa vārdu,


text:
Kas apmēļo slepus savu kaimiņu, tādu es izdeldēšu! Kas nicīgi skatās un augstprātīgs, to es necietīšu!


text:
Bet Kunga žēlastība no mūžības līdz mūžībai ir pār tiem, kas viņa bīstas, un viņa taisnība uz dēlu dēliem


text:
tu dod vīnu, kas priecē cilvēka sirdi un ka tam vaigs spožs no eļļas, un maizi, kas spēcina cilvēka sirdi.


text:
lai redzu, cik labi tiem, ko tu izredzējis, lai priecājos ar tavu tautu, lai lepojos kopā ar tiem, ko tu mantojis!


text:
Mūsu tēvi Ēģiptē neņēma vērā tavus brīnumus, aizmirsa, cik liela tava žēlastība, sadumpojās pie jūras, pie Niedru jūras.


text:
Tad viņš teica, ka viņš tos iznīcinās, – ja nebūtu Mozus, viņa izredzētais, stājies pret viņu kā mūra plaisā, novērsis viņa naidu, ka viņš tos neizdeldē!


text:
viņi izlēja nevainīgas asinis – savu dēlu un meitu asinis, kurus tie upurēja Kanaānas elkiem, un sagandēja zemi asinīm,


text:
Glāb mūs, Kungs, mūsu Dievs, sapulcē mūs no tautu vidus, lai pateicamies tavam svētajam vārdam un ar lepnumu tevi slavējam!


text:
Slavēts lai Kungs, Israēla Dievs, no mūžības līdz mūžībai! Un visa tauta teica: patiesi! Slavējiet Kungu!


text:
Dāvida psalms. Kungs teica manam kungam: sēdi pie manas labās rokas, un es darīšu tavus naidniekus par kājsolu! –


text:
Tava tauta ziedojas dienā, kad tavs karaspēks svētajos kalnos! Kā rasa no ausmas klēpja tavi jaunekļi dodas pie tevis!


text:
Redzi, kā vergu acis uz sava kunga rokām, kā kalpones acis uz savas kundzes rokām, tā mūsu acis uz Kungu, mūsu Dievu: gan viņš par mums apžēlosies!


text:
Augšupceļa dziesma. Kas uz Kungu paļaujas, tie kā Ciānas kalns – pat nekust, mūžam paliek uz vietas.


text:
Nesliesies ļaundaru spieķis pār novadu, ko taisnie mantojuši, – lai arī taisnie nestiepj pēc netaisnības savas rokas!


text:
Tad pildījās smiekliem mūsu mute un mūsu valoda gavilēm, tad runāja tautās: re, diženas lietas Kungs dara ar šiem!


text:
Sālamana augšupceļa dziesma. Ja Kungs neuzceļ namu, veltīgi pūlas tā celtnieki, ja Kungs nesargā pilsētu, veltīgi nomodā sargs!


text:
Veltīgi jūs ceļaties agri un vēlu mitējaties strādāt, jūs, kas ēdat bēdu maizi, – saviem mīļajiem viņš tikpat daudz dos miegā!


text:
Dāvida augšupceļa dziesma. Kungs, mana sirds nebūt nav lepna, un es neceļu acis augstu, es nejaucos lietās, kas man par lielu un brīnumainu!


text:
Palūk, es esmu izlīdzinājis un remdējis savu dvēseli – kā izauklēts bērns savai mātei, kā izauklēts bērns mana dvēsele!


text:
Kungs zvērējis Dāvidam pēc patiesības – viņš no tās neatkāpsies: tavas miesas augli es iecelšu tavā tronī!


text:
Ja tavi dēli turēs manu derību un manas liecības, ko tiem mācīšu, arīdzan viņu dēli uz mūžiem sēdēs tavā tronī!


text:
kā laba eļļa, kas līst pār galvu, tek lejā pār bārdu, pār Ārona bārdu, kas cirtojas lejā pār tērpa apkakli,


text:
Ak, tur mūsu gūstītāji lika mums dziedāt un mūsu tirdītāji priecāties: uzdziediet mums Ciānas dziesmu! –


text:
Lai pielīp man mēle pie aukslējām, ja neatcerēšos tevi, ja neturēšu Jeruzālemi vēl augstāk par savu visaugstāko prieku!


text:
Piemini, Kungs, edomiešiem Jeruzālemes dienu, kad tie teica: ārdiet to, ārdiet līdz pašiem tās pamatiem! –


text:
Klanos tavam svētajam templim un pateicos tavam vārdam par tavu žēlastību un patiesību, jo augstāk par visu tu esi pacēlis savu vārdu un savu apsolījumu!


text:
Kad posts mani lenc, tu glāb manu dzīvību, pret manu naidnieku dusmām tu izstiep roku, un tava labā roka izglābj mani!


text:
vēl dīglī mani skatīja tavas acis, un tavā grāmatā uzrakstītas visas dienas, kas bija sataisītas, pirms klāt kaut viena no tām.


text:
nevērs man prātu uz ļaunām runām, uz negantiem darbiem kopā ar nekrietnajiem! Kaut es neēstu no viņu kārumiem!


text:
Ja zveltu man Taisnais, tā – žēlastība! Ja rātu mani, tā – svaidāmā eļļa, mana galva tās nevairītos! Arvien mana lūgšana pret viņu ļaundarību!


text:
Paskaties man pa labi, un redzi – neviena, kas mani atzītu! Mana paspārne zudusi, nevienam manis nerūp!


text:
Uzklausi manas vaimanas, esmu gauži nospiests, glāb mani no maniem vajātājiem, tie par mani stiprāki!


text:
Izved mani no cietuma, ka varu pateikties tavam vārdam! Pulcēsies taisnie ap mani, ja tu būsi man dāsns!


text:
Dāvida psalms. Kungs, uzklausi manu lūgšanu, sadzirdi manas vaimanas! Savā uzticībā atbildi man, savā taisnībā!


text:
Naidnieks vajā mani, līdz zemei tas nospiedis manu dzīvību, nosēdinājis mani tumsā pie sen mirušiem –


text:
Steidz man atbildēt, Kungs, nīkst mans gars! Neslēp savu vaigu no manis, lai neesmu kā tie, kam nogrimt bedrē!


text:
Liec man dzirdēt no rīta par tavu žēlastību, jo uz tevi paļaujos, māci man ceļu, pa kuru man jāstaigā, jo tev pretī dvēseli sniedzu!


text:
Dāvida psalms. Slavēts lai Kungs, mana klints, kas vingrina manas rokas kaujai, manus pirkstus karam,


text:
mans aizgādnis un mans cietoksnis, mans patvērums un glābējs man, mans vairogs viņš, pie kā es tveros, kas loka manu tautu manā priekšā!


text:
Izrauj mani, atpestī mani no svešinieku rokām, kuru mute runā melus, un viņu labā roka ir viltus pilna!


text:
Kad mūsu dēli savā jaunībā ir kā dēsti pilnā plaukumā, kad mūsu meitas ir kā stūra balsti, izdarināti pils krāšņumam,


text:
kad mūsu kambari pilni visvisāda labuma, kad mūsu avis nes tūkstošus un desmitiem tūkstošu mūsu ārēs,


text:
kad mūsu govis ir grūsnas un ne sērga tās ķer, ne tās izmetas, nedz žēli dzird maujam mūsu plašumos –


text:
Slavinājums. Dāvida psalms. Es cildināšu tevi, mans Dievs, Ķēniņ, un teikšu tavu vārdu mūžīgi mūžam!


text:
Tava valstība ir mūžīga valstība un tava vara uz audžu audzēm. Uzticams Kungs visā, ko viņš saka, svētīgs visā, ko dara,


text:
Viņš saslējis ragu savai tautai par slavu visiem saviem svētītajiem, Israēla dēliem, tautai, kas tam tuvu! Slavējiet Kungu!


text:
Viņš sūtīja savu vēstnesi un aiznesa mani prom no mana tēva ganāmpulka, un svaidīja mani ar savu svaidāmo eļļu.


text:
vientieši, cik ilgi mīlēsiet vientiesību, un jūs, mēdītāji, tīkosiet izsmiet, un, muļķi, nīdīsiet zināšanu?


text:
tīkamās stirnas, jaukās kalnu kazas – lai viņas krūtis tevi atdzirda! No viņas mīlas skurbsti vienmēr!


text:
Tad rīkojies, dēls, un glābies, jo tu sava kaimiņa varā! – Ej un zemojies, ej un labinies savam kaimiņam!


text:
tad es biju viņam līdzās kā darbiniece un iepriecinājums diendienā, es līksmojos viņa priekšā vislaik,


text:
Ja teiksi: mēs taču nezinājām! – vai tas, kurš vērtē sirdis, nemanīs? Tas, kurš uzrauga tavu dvēseli, zinās, viņš dos katram pēc nopelniem!


text:
Kā sniega dzestrums pļaujas laikā, tā uzticams vēstnesis tiem, kas viņu sūta! Viņš atspirdzina dvēseli saviem kungiem!


text:
Turies pie draugiem un pie sava tēva draugiem, ka tev nelaimes dienā nav jātek uz brāļa namu – labāk kaimiņš, bet tuvu, nekā brālis, bet tālu!


text:
Kurš ir uzkāpis debesīs un nokāpis atpakaļ? Kurš ir savācis vēju savās saujās? Kurš ir ūdeņus iesējis drānā? Kurš ir nolicis zemei malas? Kāds viņa vārds un viņa dēla vārds – vai tu to zini?


text:
blēņas un melus liec prom no manis, ne trūkumu, ne bagātību nepiešķir man! Dod man tik maizes, cik pienākas,


text:
lai nepārēdos un nenoliedzu tevi, sacīdams: kas ir Kungs? – bet lai tomēr netieku nabags, ka nesāku zagt, ka neaptraipu sava Dieva vārdu!


text:
Jo, kad pienu spiež, atliek siers, kad spiež degunu, tek asinis, kad uzspiež dusmām, tad izlec ķilda!


text:
Pūš uz dienvidiem, griežas uz ziemeļiem – grieztin griezdamies pūš vējš, savos griežos pārrodas vējš.


text:
Visas upes uz jūru plūst, bet jūra nepielīst pilna – turp, no kurienes upes plūst, tur tās atkal atgriežas tecēt.


text:
Ne miņas no tiem, kas bija senāk, bet no tiem, kas vēlāk būs, tāpat ne miņas nepaliks starp tiem, kas vēl pēc viņiem būs!


text:
Un es ar prātu nodevos gudri izdibināt un izmanīt visu, kas tiek darīts zem debess, – nejauks ir šis amats, ko Dievs uzlicis cilvēkbērniem nopūlēties!


text:
Es sacīju sev: redzi, esmu audzējis un vairojis savu gudrību vairāk nekā visi, kas pirms manis bijuši pār Jeruzālemi, un mana sirds ir guvusies lielu gudrību un zināšanu.


text:
Un es ar prātu nodevos izzināt gudrību un arī izzināt dulnumu un muļķību. Es sapratu, ka arī tas ir vēja tvarsts –


text:
Es sacīju sev: nu, nāc, lai es pārbaudu tevi līksmībā – izbaudi labu! – Bet, redzi, arī tā ir tukšība!


text:
Es meklēju savā sirdī un nodevu vīnam miesu, bet gudrība vadīja manu sirdi, lai savaldu muļķību, un es saprotu, ko cilvēkbērniem vislabāk darīt zem debess viņu mūža dienās.


text:
es pirku vergus un verdzenes, un jauni vergi dzima manā namā. Man bija ganāmpulki – gan vērši, gan avis –, man bija to vairāk nekā jebkuram pirms manis Jeruzālemē.


text:
Es krāju sudrabu un zeltu, ķēniņu un vietvalžu bagātības, es iegādājos sev dziedoņus un dziedones, un visu cilvēkbērnu saldumu – kundzenes, kundzenes!


text:
Tā es augu un pletos pāri visiem, kas bijuši pirms manis Jeruzālemē – un mana gudrība arī palika man!


text:
Visu, ko manas acis kāroja, es tām ļāvu, es neliedzu savai sirdij nekādu līksmību – lai mana sirds līksmojas par manām pūlēm, jo tā man ir alga par manām pūlēm.


text:
Tad es pavēros uz visu, ko manas rokas bija veikušas, uz visiem darbiem, kuros biju pūlējies, un, redzi, viss ir tukšība un vēja tvarsts – nekas nav iegūstams zem saules!


text:
Es pavēros un redzēju gan gudrību, gan dulnumu, gan muļķību. Ko tad spēj cilvēks, kas nāk pēc ķēniņa? Tikai to, kas jau padarīts.


text:
Es sacīju sev: arī man nolikts muļķa liktenis – kādēļ tad es tik ļoti nodevos gudrībai? – Un es teicu sev, ka arī tā ir tukšība!


text:
Jo arī gudro nepiemin mūžam tāpat kā muļķi, un jo drīz aizmirstas viss; un kā nāk, ka gudrais mirst tāpat kā muļķis?


text:
Un es ienīdu dzīvi, jo nejauks man šķita viss, kas notiek zem saules, jo viss ir tukšība un vēja tvarsts.


text:
Es ienīdu visus savus pūliņus, kā es biju pūlējies zem saules, jo man tie jāatstāj kādam, kurš būs pēc manis,


text:
un kas zina, vai tas būs gudrais vai muļķis, taču viņš valdīs pār visiem maniem pūliņiem, ko es ar gudru prātu pūlējos zem saules, – arī tā ir tukšība!


text:
Jo, redzi, cilvēks ir pūlējies ar gudrību, zināšanu un prasmi, un tādam, kas nav tur pūlējies, – tādam viņš atdod savu daļu! Arī tā ir tukšība! Un liela nejaucība!


text:
Jo sāpēs paiet visas viņa dienas un raizes ir viņa amats – pat naktī neatdus viņa sirds! Arī tā ir tukšība!


text:
Cilvēkam nav nekā labāka kā ēst, dzert un rast savos pūliņos prieku. Es redzu, ka tas no Dieva rokas!


text:
Jo tam cilvēkam, kas viņam tīk, viņš dod gudrību, zināšanu un līksmību, bet grēciniekam viņš uzliek par amatu vairot un krāt, lai atdotu tam, kurš tīk Dievam. Arī tā ir tukšība un vēja tvarsts!


text:
Visu viņš darījis jauku tā īstajā laikā! Pat mūžību viņš tiem ielicis sirdī – vien neatklāt cilvēkam darbus, ko Dievs darījis no iesākuma līdz galam.


text:
Zinu, ka viss, ko Dievs dara, pastāvēs mūžam, tam nevar ne pielikt, ne atņemt – Dievs tā ir darījis, lai tie bīstas viņa.


text:
Es sacīju sev: gan taisno, gan ļaundari tiesās Dievs, jo tur ir savs laiks katrai lietai un katram darbam.


text:
Es sacīju sev par cilvēkbērniem: Dievs viņus ir pārbaudījis un parādījis, ka viņi ir lopi, tik tiešām!


text:
Jo cilvēkbērnu liktenis un lopu liktenis viens – kā viens mirst, tā otrs, viena dvaša tiem visiem, un cilvēks nav pārāks par lopu, jo viss ir tukšība.


text:
Es redzēju, ka cilvēkam nav nekā labāka kā līksmot par savu darbu, jo tā ir viņa daļa. Jo kurš gan viņam parādīs, kas būs pēc viņa?


text:
Un atkal es redzu visu to apspiestību, kas notiek zem saules, un redzi – apspiesto asaras! Un nav viņiem mierinātāja! Un viņu apspiedēju rokā ir spēks! Un nav viņiem mierinātāja!


text:
bet labāk par šiem abiem ir tiem, kuru vēl nav, kuri nav redzējuši to ļaundarību, kas notiek zem saules.


text:
Un es uzlūkoju visus pūliņus un izmanību darbā, jo tā ir cilvēka skaudība pret savu tuvāko. Tā arī ir tukšība un vēja tvarsts!


text:
Viens ir, bet viņam nav otra – ne dēla, ne brāļa. Nav gala viņa pūliņiem, un acs nerod bagātībā sāta: priekš kā es nopūlos un liedzu sev prieku? Tā arī ir tukšība, un nejauks šis amats!


text:
Ja pakritīs viens, otrs to piecels, bet vai! tam, kurš pakrīt viens pats un nav otra, kas viņu pieceļ.


text:
Nav skaita ļaudīm, kas bija pirms viņiem abiem, – bet pēcnācēji nepriecāsies par viņu, un arī tas – tikai tukšība un vēja tvarsts.


text:
Uzmani savus soļus, kad ej uz Dieva namu. Pienākt un ieklausīties ir labāk, nekā kad muļķi nāk upurēt, jo tie pat nezina, ka dara sliktu.


text:
Nepārsteidzies ar muti, un lai tava sirds nesteidz runāt Dieva priekšā, jo Dievs ir debesīs, bet tu uz zemes – lai tavi vārdi ir skopi.


text:
Neļauj savai mutei tevi apgrēcināt un nesaki vēstnesim: tā bija kļūme! – Kādēļ lai Dievs noskaišas uz tavu balsi un sagrauj tavu roku darbu?


text:
Kad tu redzi, ka novadā apspiež nabagos un laupa tiesu un taisnību, nebrīnies par to, jo augstos uzrauga vēl augstāki un pār tiem stāv visaugstākie.


text:
Salds ir strādnieka miegs, visviens, vai tas ēdis tik drusku vai pulka – bet bagātam sāts neļauj gulēt.


text:
Kāds viņš nāca no mātes miesām, tāds pats kails viņš atkal aizies – tāds, kāds viņš nāca! Neko viņš nepaņems līdzi par savām pūlēm, neko viņš neaiznesīs!


text:
Tas arī ir ļauns posts – kāds viņš nāca, tāds aizies – un ko viņš iemantojis, pūlēdamies priekš vēja?


text:
Redzi, ko es uzskatu par labu un jauku – ēst, dzert un rast prieku pūliņos, ko cilvēks nopūlas zem saules sava mūža dienās, ko Dievs viņam devis, – jo tā ir viņa daļa.


text:
Ja Dievs devis cilvēkam bagātību, mantu un spēju to baudīt un gūt savu daļu, un priecāties par saviem pūliņiem – tā ir Dieva dāvana.


text:
Dievs cilvēkam dod bagātību, mantu un godu, un tam netrūkst it nekā, ko viņš kāro, – bet Dievs neļauj viņam no tā baudīt, un to bauda svešinieks! Tā ir tikai tukšība un ļauna sērga, redzi, tā!


text:
Kaut cilvēkam dzimst simts bērnu un kaut viņš nodzīvo ilgus gadus, ka mūža dienu bez skaita, – ja viņš negūst prieku no dzīves jaukuma un pat netiek apbedīts, kā pienākas, tad es saku: labāk dzimt nedzīvam nekā tādam!


text:
kaut tas būtu dzīvojis tūkstoš gadus un otrtik, neredzēdams laba. Vai tad visi neaiziet uz vienu un to pašu vietu?


text:
Viss, kas ir bijis, jau ir vārdā nosaukts! Un visi zina, kas ir cilvēks un ka viņš nejaudā stāties pret to, kas stiprāks par viņu.


text:
Kurš zina, kas cilvēkam dzīvē labs – viņa dzīves skaitītās, tukšās dienās, ko viņš aizvada kā ēna? Un kurš var cilvēkam pateikt, kas būs pēc viņa zem saules?


text:
Labāk iet uz sēru namu nekā uz dzīru namu, jo tāds ir katra cilvēka gals, un dzīvais lai liek to pie sirds!


text:
Labā dienā lai tev iet labi, bet ļaunā dienā piesargies! Dievs tās ir nolicis vienu pēc otras, lai cilvēks nezinātu neko, kas būs pēc viņa.


text:
Visu es esmu redzējis savā tukšajā dzīvē – gan taisno ejam bojā taisnuma dēļ, gan ļaundari pastāvam ļaunuma dēļ.


text:
Labi būs, ja tu turēsies pie šā, bet arī no otra roku neatlaidīsi, jo tādam, kurš bīstas Dieva, veiksies viss.


text:
Ar visu sirdi es metos izzināt, pētīt un meklēt pēc gudrības un pēc skaidrības, lai izzinātu, cik neldzīgs ir ļaunums un cik muļķība dulna.


text:
Es atradu – rūgtāka par nāvi ir sieviete, jo viņas sirds ir slazdi un tīkli un viņas rokas valgi. Kas labs Dieva priekšā, tas glābsies no viņas, bet grēcinieku tā notvers.


text:
Ko mana dvēsele visnotaļ meklēja, to es neatradu – vienu cilvēku starp tūkstoš es esmu atradis, bet sievieti starp šiem visiem ne!


text:
Tik to, redzi, es esmu atradis – ka Dievs cilvēkus ir radījis taisnus, bet viņi paši ir izgudrojuši visādas viltības.


text:
Kurš gan ir kā gudrais, kas izprot lietu dabu? Gudrība dara cilvēka vaigu laipnu, bet nīgru vaigu tā atmaidzina.


text:
Nav tāda cilvēka, kuram būtu vara pār garu – paturēt to, un nevienam nav varas pār nāves dienu, un karā nav atelpas, un ļaunums neglābj tos, kas to dara.


text:
To visu es ieraudzīju, kad apsvēru prātā visu, kas notiek zem saules – laikā, kad cilvēks pavēl pār cilvēku pašam par ļaunu! Dieva ceļi ir neizdibināmi


text:
Tad es redzēju guldām ļaundarus kapā – un nāca uz svēto vietu un gāja prom! – un viņus aizmirsa pilsētā, kur viņi bija tā darījuši. Arī tā ir tukšība!


text:
Kaut grēcinieks dara ļaunu simts reižu un viņam vēl tiek dots laiks, tomēr es zinu, ka labi būs tiem, kas bīstas Dieva, jo tie bīstas viņa vaiga.


text:
Tukšība ir tas, kas tiek darīts virs zemes – ka ir taisnie, kuriem notiek pēc ļaundaru darītā, un ļaundari, kuriem notiek pēc taisno darītā. Es saku, ka arī tā ir tukšība!


text:
Un es sveicu prieku, jo cilvēkam nav nekā laba zem saules kā vien ēst, dzert un priecāties. Tas viņu pavada viņa pūliņos, cik vien dzīves dienu Dievs viņam devis zem saules.


text:
Kad es ar prātu nodevos izzināt gudrību un izlūkot amatu, ko tas veic virs zemes dienu un nakti, ka ne miega tam acī,


text:
es ieraudzīju, ka visu, ko Dievs dara, cilvēkam neatklāt – visu, kas notiek zem saules. Lai kā cilvēks pūlētos meklēt, viņš to neatklās – kaut gudrais teiktu, ka to zina, viņam to neatklāt!


text:
To visu es apsvēru sirdī un izprātoju, ka taisnie un gudrie un viņu darbi ir Dieva rokā: vai mīlestība, vai naids, to cilvēks nezina, viss viņiem priekšā.


text:
Vienādi visiem, viens liktenis taisnajam un ļaundarim, labam un šķīstam un nešķīstam, upurētājam un tam, kas nenes upurus. Kā labajam, tā grēciniekam! Tam, kas zvēr, tāpat kā tam, kurš vairās zvēresta!


text:
Redzi, kāds ļaunums ir visā, kas notiek zem saules: viens liktenis visiem, un cilvēkbērnu sirds ir ļaunuma pilna, un dulnums tiem sirdī, kamēr tie dzīvi, un pēc tam – prom pie mirušajiem!


text:
Jo dzīvie zina, ka viņi mirs, bet mirušie nezina neko, un nekā tiem vairs neiegūt – pat atmiņa par tiem ir zudusi.


text:
Gan viņu mīlestība, gan viņu naids, gan viņu skaudība jau ir zudusi, un nemūžam viņiem vairs nebūs daļas pie tā, kas notiek zem saules.


text:
Baudi dzīvi ar sievieti, kuru mīli, visas savas nīcīgās dzīves dienas, ko viņš tev devis zem saules – visas savas nīcīgās dienas, jo tā tava daļa dzīvē un pūliņos, kamēr tu nopūlies zem saules!


text:
Ko tava roka spēj izdarīt, to dari ar visu spēku, jo tur nebūs ne darba, ne domas, ne zināšanas, ne gudrības – kapā, kurp tu dodies.


text:
Redzi, ko vēl es ieraudzīju zem saules: nedz žiglākie uzvar skrējienā, nedz spēcīgākie kaujā, nedz gudrākajiem maize, nedz saprātīgākajiem bagātība, nedz zinīgākajiem vēlība – laiks un gadījums valda pār visiem.


text:
Jo cilvēks nezina savu stundu! Tāpat kā zivis, kas krīt ļaunā tīklā, un kā putnus, kas notverti cilpā, tāpat cilvēkbērnus sagūsta ļauns laiks, kas tiem pēkšņi uznāk.


text:
Bija kāda maza pilsēta, un tajā nedaudz cilvēku, un liels ķēniņš nāca pret to un aplenca, un uzcēla pret to augstus torņus.


text:
Bet tur atradās gudrs nabaga vīrs, un viņš izglāba pilsētu ar savu gudrību, bet neviens to nabaga vīru neatcerējās.


text:
Kā mirstošas mušas sasmirdina un padara šķērmu smaržīgu tirgoņa eļļu, tā maza muļķība pārsver milzum gudrības.


text:
Ja cirvis ir truls un tu neuztrin asmeni, tad jāsasprindzina spēks – taču derīgāk ir likt lietā gudrību.


text:
Slavēta tu, zeme, kur dižciltīgs vīrs par ķēniņu un kur augstmaņi dzīro īstā laikā – spēkpilni, nevis apskurbuši!


text:
Pat savās domās nelādi ķēniņu un savā guļamistabā nelādi bagāto, jo debesu putns var aiznest tavu balsi un spārnainis – izstāstīt.


text:
Ja mākoņi ir pilni lietus, tie izlīst pār zemi, un, ja koks krīt pret dienvidiem vai ziemeļiem, tas paliek guļam tajā vietā, kur krīt.


text:
Tāpat kā tu nezini, kā gars nonāk kaulos grūtnieces miesā, tāpat tu nezini, kā Dievs dara visus savus darbus.


text:
Tāpēc no rīta sēj savu sēklu un vakarā neapturi roku, jo tu nezini, kas izdosies – šis vai tas vai abi būs vienlīdz labi.


text:
Ja daudz gadus cilvēks dzīvos – vislaik lai līksmo! Un lai atceras: tumsas dienas būs daudzas, viss, kas nāks, – tukšība!


text:
Priecājies, puisi, savā zēnībā, sirds lai tev līksmo jaunības dienās, staigā, kur sirds tev liek un kur acis rāda, bet zini, ka par visu Dievs tevi sauks pie tiesas!


text:
Atceries Radītāju savās jaunības dienās, pirms ļaunās dienas ir atnākušas un klāt gadi, par kuriem tu teiksi: man nav no tiem patikas! –


text:
Pirms vēl saule ir aptumsusi un gaisma, un mēness, un zvaigznes, un mākoņi atgriežas, nesdami lietu, –


text:
dienā, kad dreb nama sargi un liecas pie zemes spēka vīri, kad malējas mitas, jo viņu tik maz, kad sadrūmst sievas, kas raugās pa logu,


text:
un durvis uz ielu ciet, un noklust dzirnu balss, un cilvēks ceļas ar putnu balsīm – jo dziesmu meitas visas pieklusušas,


text:
ir augstāk pakāpties tas bīstas – briesmas tam visur ceļā. Vēl mandeļkoks zied, bet sienāzis sevi nes kā nastu, un kaperkrūma auglis viļ, jo cilvēks iet uz savu mūža namu un apraudātāji jau riņķo apkārt –


text:
līdz pušu sudraba saite un sadauzīta zelta bļoda, un sasista krūka pie avota, un salauzts ritenis ūdens akai,


text:
Mācītājs ne tikai pats bija gudrs vīrs, viņš mācīja gudrību tautai un apsvēra, pārlūkoja un sarindoja daudzus sakāmvārdus.


text:
Gudro vārdi ir kā vēršu dzenamie dzelkšņi, un kā iedzītas naglas ir savāktie izteicieni, kas vienīgā Gana doti.


text:
Un vēl, mans dēls, uzmanies – lielai grāmatu sacerēšanai nav gala un liela aizraušanās ar tām nopūlē miesu!


text:
Saņemot kopā visu dzirdēto: bīsties Dieva un ievēro viņa baušļus, jo tas ir viss, kas cilvēkam jādara!


text:
Velc mani sev līdzi – mēs skriesim; valdnieks ved mani savos mājokļos!” <br/><i>Koris:</i> “Līksmosim, priecāsimies ar tevi, daudzināsim tavu mīlu vairāk nekā vīnu – pelnīti tevi mīl.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Nebrīnieties, ka es melnīgsnēja, jo saule mani apdedzinājusi. Manas mātes dēli apskaitušies uz mani, viņi lika man sargāt vīnadārzus – savu vīnadārzu es nenosargāju.


text:
Teic man, tu, ko mana dvēsele mīl: kur tu gani? Kur guldini avis diendusā? Kādēļ man būt kā tām, kas aizsegtas staigā gar tavu biedru ganāmpulkiem!” <br/><i>Koris:</i>


text:
“Ja tu to nezini, visuskaistā starp sievām, dodies pa avju pēdām un gani savus kazlēnus pie ganu mājokļiem.” <br/><i>Līgavainis:</i>


text:
“Redzi, cik tu skaista, draudzene mana! Redzi, cik tu skaista – tavas acis ir dūjas!” <br/><i>Līgava:</i>


text:
“Kā ābele meža kokos, tā mans mīļais starp dēliem. Cik tīkami sēdēt man viņa paēnā, un viņa auglis manai mutei salds.


text:
“Es jūs nozvērinu, Jeruzālemes meitas, pie gazelēm un lauka briežiem – nemodiniet, neatmodiniet mīlestību, pirms tai labpatīk pašai!” <br/><i>Līgava:</i>


text:
mans mīļais līdzīgs gazelei vai briedulēnam. Redzi, viņš stāv aiz mūsu sienām, raugās pa logiem, zibšņo caur slēģiem.


text:
Savus augļus sāk briedēt vīģe, vīnakoki smaržo un zied. Celies, nāc, draudzene mana, skaistā mana, jel nāc!” <br/><i>Līgavainis:</i>


text:
“Mana dūja kalnāja plaisās, klints patvērumā – rādi man vaigu, ļauj sadzirdēt tavu balsi, jo tava balss salda un tavs vaigs tīkams.” <br/><i>Koris:</i>


text:
“Ķeriet lapsas, tās mazās lapsas, kas posta mums vīnadārzus, jo mūsu vīnadārzi ir ziedos.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Kamēr diena vēl dvašo un ēnas bēg, atgriezies, mīļais mans, esi līdzīgs gazelei vai briedulēnam kalnāja plaisās.


text:
Nu celšos un apstaigāšu pilsētas ielas un laukumus, es meklēšu to, kuru mana dvēsele mīl. Es meklēju viņu un neatradu.


text:
Bet, tiklīdz no viņiem es atgāju nost, tūdaļ sastapu to, kuru mana dvēsele mīl, es satvēru viņu un nelaidu vaļā, kamēr to neievedu savas mātes namā, savas dzemdētājas istabā.” <br/><i>Līgavainis:</i>


text:
“Kas tur no tuksneša ceļas kā dūmu vāls, kūp kā mirres un vīraks un kā visas smaržu tirgoņa kvēpalas?


text:
tam sudraba balsti, zelta atzveltne, purpura sēdeklis un iekšpuse izgreznota ar Jeruzālemes meitu mīlestību.


text:
Nāciet laukā un lūkojieties, Ciānas meitas, uz valdnieku Sālamanu – galvā tam kronis, ar kuru māte to kronējusi viņa kāzu dienā, viņa sirdsprieka dienā.”


text:
“Redzi, cik tu skaista, draudzene mana! Redzi, cik tu skaista – tavas acis ir dūjas aiz tava plīvura. Tavi mati ir kā kazu bars, kas tek lejup no Gileāda kalniem.


text:
Tavi zobi ir cirptu avju pulks, kas kāpj augšup pēc peldes – katra no tām dvīņus atnesusi, un izmetušos nav viņu vidū.


text:
Kā purpura aukla ir tavas lūpas, un tava mute ir jauka. Kā granātābola šķēles tavi vaigi aiz plīvura.


text:
Tavs kakls kā Dāvida tornis, kas celts priekš ieročiem – tūkstoš vairogu pakārti tur, un ikviens pieder varonim.


text:
Man līdzi no Lebanona, līgava mana, nāc man līdzi no Lebanona! Dodies šurp no Amānas virsotnes, no Senīra un Hermona virsotnes, no lauvu mītnēm, no panteru kalniem.


text:
Tu mani iekveldināji, māsa mana, līgava, – tu mani iekveldināji tik ar acu kaktiņu, tik ar vienu krelli no tavas rotas.


text:
Cik brīnišķi tavi glāsti, māsa mana, līgava, – tavi glāsti par vīnu gardāki, tavas eļļas dvesma – par visām smaržām.


text:
Medus lāso tev lūpās, līgava, – piens un medus zem tavas mēles, un tavas drēbes smaržo kā Lebanona ciedri.


text:
Narde un safrāns, kalme un kanēlis ar visiem vīraka kokiem, mirres un alvejas līdz ar vislabākajām smaržām.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Mosties, ziemeli, nāc, dienvidvējš, dves manā dārzā – izplūdīs smarža, lai mans mīļotais nāk savā dārzā un ēd saldos augļus!”


text:
“Es ienācu savā dārzā, māsa mana, līgava, savācu mirres un balzamu, ēdu šūnas ar medu, dzēru vīnu un pienu. Ēdiet, draugi, dzeriet un reibstiet, mīļie!” <br/><i>Līgava:</i>


text:
“Es guļu miegu, bet mana sirds nomodā – klau! Mans mīļotais klaudzina: atdari man, māsa mana, draudzene mana, dūja mana, skaidrā mana, – galva man pilna ar rasu, cirtas ar pusnakts lāsēm!


text:
Es cēlos atvērt mīļajam, no manām rokām pilēja mirres, no maniem pirkstiem plūda mirres uz aizbīdņa turekļiem.


text:
Es atvēru mīļajam, bet mīļais bija prom, bija aizgājis; ar viņa vārdiem dvēsele atstāja mani. Es meklēju viņu, bet neatradu, es saucu viņu, bet viņš neatsaucās.


text:
Es jūs nozvērinu, Jeruzālemes meitas, – ja jūs sastapsiet manu mīļo, ko teiksiet viņam? Ka es esmu mīlas sērgā!” <br/><i>Koris:</i>


text:
“Kas tavam mīļajam labāks nekā citiem, tu, visskaistākā starp sievām? Kas tavam mīļajam labāks nekā citiem, ka tu mūs tā nozvērini?” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Viņa rokas ir zelta stieņi, kas klāti dārgakmeņiem, viņa vēders ir pulēts ziloņkauls, rotāts safīriem.


text:
Viņa aukslējas ir saldums, un viņš viss – kārums. Tāds ir mans mīļais, tāds ir mans draugs, jūs, Jeruzālemes meitas.”


text:
“Kurp aizgājis tavs mīļais, tu, visskaistākā starp sievām? Kurp devies tavs mīļais? – Mēs iesim tev līdzi to meklēt.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Tavi zobi kā avju pulks, kas kāpj augšup pēc peldes, – katra no tām dvīņus atnesusi, un izmetušos nav viņu vidū.


text:
viena vienīga dūja mana, skaidrā mana, viena vienīga savai mātei, savai dzemdētājai šķīsta, meitas to uzlūko un sauc to laimīgu, un sauc to laimīgu, valdnieces un mīļākās viņu slavina.


text:
Kura ir tā, kas raugās lejup kā ausma, skaista kā mēnesnīca, šķīsta kā saule, barga kā karogoti pulki?


text:
Es nokāpu riekstu dārzā palūkot dzinumus ielejā, raudzīt, vai vīnstīga rieš, vai plaukst granātkoki,


text:
“Atgriezies, atgriezies, Šulamīte, atgriezies, atgriezies, lai tevi aplūkojam.” <br/><i>Līgavainis:</i> “Kas jums ko redzēt no Šulamītes, kad tā dejo starp diviem pulkiem?


text:
Tavs kakls kā ziloņkaula tornis, tavas acis – Hešbonas dīķi pie Bat-Rabīmas vārtiem, tavs deguns kā Lebanona tornis, kas raugās uz Damasku.


text:
Es saku – kāpšu palmā, ķeršos pie zariem! Un lai tavas krūtis kā vīna ķekari un tavu nāšu elpa kā āboli.


text:
Tavas aukslējas kā labs vīns! Tas glāsta mana mīļotā muti, plūst man pār lūpām un zobiem.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Ceļamies agri un ejam vīnadārzos lūkot, vai vīnstīga rieš, vai pumpuri atvērušies, vai plaukst granātkoki, – tur es glāstīšu tevi.


text:
Mandragora dod smaržu, un ap mūsu durvīm ir visādi saldi augļi – svaigus un sažāvētus, mīļais mans, es tev esmu tos saglabājusi.


text:
Kas gan dos man tevi par brāli, manas mātes krūtīm zīdītu! Tad es tevi sastaptu laukā, skūpstītu tevi, un neviens mani nepulgotu.


text:
Es tevi vestu, es tevi pavadītu savas mātes namā, tu mani mācītu, es tevi dzirdītu ar vircotu vīnu, ar manu granātu sulu.


text:
“Es jūs nozvērinu, Jeruzālemes meitas, – kādēļ jums modināt, kādēļ jums atmodināt mīlestību, pirms tai labpatīk pašai!” <br/><i>Koris:</i>


text:
“Kas nāk tur no tuksneša, pieglaudusies pie sava mīļā?” <br/><i>Līgava:</i> “Zem ābeles es tevi atmodināju – tur mocījās tava māte, tur viņa mocījās, tevi dzemdēdama.


text:
Liec mani kā zīmogu uz savas sirds, kā zīmogu uz sava pleca, jo stipra kā nāve ir mīla, grūta kā kaps ir kaisle, tās liesmas kā uguns liesmas, Kunga varenās liesmas!


text:
Pali nevar apslāpēt mīlestību, un upes nevar to apslīcināt – ja kāds dotu par viņu visu naudu no sava nama, tas tiktu smietin apsmiets.” <br/><i>Koris:</i>


text:
“Mūsu māsa vēl maza, un viņai vēl krūšu nav – ko mums darīt ar māsu tai dienā, kad viņa tiks bildināta?


text:
Ja viņa būtu mūris, mēs tur uzceltu sudraba žogu, bet, ja viņa būtu durvis, mēs tās aizdarītu ciedru dēļiem.” <br/><i>Līgava:</i>


text:
Sālamanam bija vīnadārzs Baal-Hamonā, viņš šo vīnadārzu nomāja sargiem, katram par augļiem bija jāmaksā tūkstoti sudraba.


text:
Tas vīnadārzs, kas ir man, nes tūkstoti tev, Sālaman, un divus simtus augļu sargiem.” <br/><i>Līgavainis:</i>


text:
Jesajas, Āmoca dēla, redzējums, ko viņš redzēja par Jūdu un Jeruzālemi Jūdas ķēniņu Uzijāhu, Jotāma, Āhāza un Jehizkijāhu dienās.


text:
Klausieties, debesis, un sadzirdi, zeme, jo Kungs runā! Par dēliem es gādāju, audzināju, bet tie man darīja ļaunu!


text:
Vērsis zina savu saimnieku un ēzelis, kur saimnieka sile, – bet Israēls nezina un mana tauta nejēdz!


text:
Vai! grēcīgā tauta, ļaudis, kam smaga vaina, ļaundaru sēkla, gānekļu dēli – Kungu tie atmetuši, Israēla svētumu nievājuši, prom aizgājuši!


text:
No kāju pēdām līdz galvai nav veselas vietas! Brūces un rētas, sasitumi un pušumi, neizspiesti un nepārsieti, ar eļļu nemiekšķēti!


text:
Jūsu zeme izdeldēta, jūsu pilsētas ugunī nodedzinātas, zemes augļus jums acu priekšā apēd sveši – zeme izdeldēta un svešinieku nopostīta!


text:
“Kam man jūsu daudzie upuri,” saka Kungs, “man līdz sātam jūsu sadedzināmo upuru auni un nobaroto lopu treknums! Vēršu, jēru un āžu asinis es nekāroju!


text:
Nenesiet vairs nevērtas dāvanas, man riebj jūsu kvēpināmais! Jaunu mēnesi, sabatu un sapulces es nevaru ciest – tās ir krāšņas un grēcīgas!


text:
Kad pletīsiet rokas, es savas acis no jums paslēpšu, pat ja bez mitas lūgsieties, es neklausīšos! Jūsu rokas asiņu pilnas –


text:
mācieties darīt labu, dzenieties pēc taisnības, lai apspiestais laimīgs, taisnīgi tiesājiet bāreni, aizstāviet atraitni!


text:
Nu nāciet un norēķināsimies, saka Kungs, ja jūsu grēki būtu kā purpurs, tie būs balti kā sniegs, ja tie būtu karmīnsārti, tie balos kā vilna –


text:
Kā gan par mauku kļuvusi uzticīgā pilsēta, taisnības pilnā?! Tur nakšņoja taisnība, bet tagad – slepkavas!


text:
Tavi augstmaņi ir dumpinieki un biedri zagļiem! Visi kukuļus mīl un dāvanām pakaļ skrien! Bāreni taisnīgi netiesā un atraitni nepārstāv strīdā!


text:
Tādēļ Kungs, Pulku Kungs, Israēla Varenais, saka: “Ai! Es atgūšos no saviem naidniekiem, es atriebšos saviem naidniekiem!


text:
Tā notiks nākamajās dienās – pār kalnu virsotnēm Kunga nama kalns sliesies, tas pacelsies pār augstienēm, un tecēs pie tā visas tautas,


text:
daudzas tautas nāks un teiks: “Iesim, kāpsim Kunga kalnā, Jēkaba namā, lai viņš mums māca savus ceļus, un mēs iesim viņa takās!” – jo no Ciānas nāks bauslība un Kunga vārds no Jeruzālemes!


text:
Viņš tiesās ļaudis, spriedīs par daudzām tautām, tad tie pārkals savus zobenus arklos un savus šķēpus ecēšās – tauta pret tautu vairs zobenu necels un karot vairs nemācīsies.


text:
Tu atmeti savus ļaudis, Jēkaba namu, jo tos austrumi pārņēmuši, tie zīlē tāpat kā filistieši, kā svešinieku dēli pēc rokas lūko!


text:
Tiem zeme ir pilna sudraba, zelta, bez gala tur dārgumu, tiem zeme pilna ar zirgiem, bez gala tur ratu,


text:
pilna tiem zeme ar dievekļiem, tie klanās tiem, ko pašu rokām darinājuši, ko pašu pirkstiem taisījuši!


text:
Lien klinšu plaisās un zemes alās no Kunga šausmām, no viņa augstības goda, kad viņš celsies šausmināt zemi!


text:
Tajā dienā cilvēki aizmetīs savus sudraba dievekļus, savus zelta dievekļus, ko bija taisījuši, lai zemotos žurkām un sikspārņiem!


text:
Lien akmeņu spraugās un klinšu aizās no Kunga šausmām, no viņa augstības goda, kad viņš celsies šausmināt zemi!


text:
Taču, redziet, Kungs, Pulku Kungs, atņems Jeruzālemei un Jūdai gan balstu, gan pabalstu – maizes balstu un ūdens pabalstu,


text:
Bet todien viņš atbildēs: es neesmu dziedētājs, man mājā maizes un drānu nav, nelieciet mani par vadoni tautai! –


text:
To iecirtīgie ģīmji liecina paši par sevi, kā Sodoma tie stāsta savus grēkus un neslēpj, – vai! viņu dvēselēm – paši sev ļaunu dara!


text:
Manai tautai par vadoņiem zīdaiņi, sievas valda pār to! Mana tauta, tavi vadoņi maldina tevi un jauc tavus ceļus!


text:
Kungs sāk tiesāties ar savas tautas vecajiem un vadoņiem: kā uguns jūs aprijāt vīnadārzu, kas nabagiem nolaupīts – tas jūsu namos!


text:
Un Kungs teica: tādēļ ka Ciānas meitas ir lepnas, staigā izslietiem kakliem, mirdzina acīm, staigā, iedamas gorās, sīkiem solīšiem žvadzina,


text:
Balzamsmaržu vietā būs puvums, jostas vietā striķis, matu cirtu vietā pliks pauris un purpura drānu vietā būs apjozts maiss. Tas būs skaistuma vietā!


text:
Todien septiņas sievas pieķersies vienam vīram un sacīs: “Savu maizi mēs ēdīsim un pašu drānas mēs valkāsim, tik lai mums dod tavu vārdu – atņem mums mūsu negodu!”


text:
Tajā dienā Kunga atvase būs rota, krāšņums un lepnums un zemes augļi – lepnums un krāšņums Israēla glābtajiem!


text:
Tie, kas būs atlikuši Ciānā, palikuši Jeruzālemē, tiks saukti par viņa svētajiem – katrs, kas pierakstīts dzīvot Jeruzālemē!


text:
Kad Kungs nomazgās Ciānas meitu netīrību un Jeruzālemes asinis, noskalos ar taisnības garu, ar garu, kas sveļ,


text:
tad Kungs radīs mākoni visapkārt Ciānas vaļņiem, un pār visām tās sapulcēm – mākoni dienā un liesmainu uguns spozmi naktī – visu, kas godājams, apsegs,


text:
Jel dziedāšu manam mīļajam mana mīļā dziesmu par viņa vīnadārzu! Manam mīļajam bija vīnadārzs leknā kalngalā.


text:
Viņš to uzraka, akmeņus nolasīja, labiem vīnastādiem apstādīja, vidū uzslēja torni, izcirta vīnspaidu, gaidīja, ka ienāksies vīnogas, bet ienācās skābules!


text:
Ko vēl lai daru savam vīnadārzam, ko neesmu tam darījis?! Es taču cerēju, ka ienāksies vīnogas, bet ienācās skābules?!


text:
Tagad nu ziniet, ko darīšu savam vīnadārzam! Es tam noņemšu žogu – lai izrij, noplēsīšu mūri – lai izmīda!


text:
Par postažu pataisīšu, vairs to ne griezīs, ne cirps, tur sliesies dzelkšņi un ērkšķi, un mākoņiem pavēlēšu nedot tam lietu!


text:
Pulku Kunga vīnadārzs ir Israēla nams, un Jūdas vīri ir viņa prieka stādi, viņš gaidīja tiesu, un še – asinis, taisnību, un še – brēkšana!


text:
Vai! tiem, kas krāj namu pie nama, liek lauku pie lauka, ka vairs ne vietas – nu vieni jūs mītat uz zemes!


text:
Tur ir liras un arfas, bungas un stabules, un vīns tiem plūst dzīrēs, bet Kunga darbi tiem nerūp, tie viņa veikumu neredz!


text:
Tādēļ šeols atpletīs savu rīkli, plaši atvāzīs savu muti – tur saļims gan dižciltīgie, gan pūlis, gan bļāvēji, gan aurotāji.


text:
Kas saka: viņš lai steidz, lai ātri dara savu darbu, ka mēs ieraugām! Lai tuvojas, lai nāk Israēla Svētā padoms, ka mēs ieraugām!


text:
Vai! tiem, kas sauc ļaunu par labu un labu par ļaunu, notur tumsu par gaismu un gaismu par tumsu, notur rūgtu par saldu un saldu par rūgtu!


text:
Tādēļ – kā uguns mēle rij salmus un liesmās plok zāle, tā nīks tiem saknes un viņu ziedi kā putekļi putēs, jo Pulku Kunga bauslību tie atmetuši un Israēla Svētā sacīto nievājuši!


text:
Tādēļ Kungs iedegās dusmās pret savu tautu, viņš izstiepa savu roku pret tiem un sita viņus – trīcēja kalni, viņu līķi bija kā mēsli ielas vidū, pat tad viņa dusmas nenovērsās un viņa roka vēl izstiepta!


text:
Viņš pacels karogu tautām no tālienes, pasvilps no zemes pamales tiem, un, redzi, tie jau nāk ātri un viegli!


text:
Neviens nav noguris, neviens neklūp, neviens nesnauž, neviens neguļ, gurnu josta nevienam nav vaļīga, sandalēm siksnas nav satrūkušas,


text:
tiem bultas ir asas, tiem visiem nostiepti loki, kā klints viņu zirgu pakavi, un riteņi tiem kā virpulis!


text:
Tiem auri kā lauvām, tie aurē kā lauvēni, rēkdami sagrābj laupījumu,<br/> aizrauj prom – neglābt nevienam!


text:
Todien tie rēks pār to, kā rēc jūra! Kad palūkosies uz zemi, redzi, tumsa un posts, un miglā tumsusi gaisma!


text:
Tajā gadā, kad nomira ķēniņš Uzijāhu, es redzēju Kungu sēžam augstā un dižā tronī, un viņa tērpa krokas piepildīja templi.


text:
Un virs tā stāv serafi – katram ir seši spārni, ar diviem tie aizsedz seju, ar diviem klāj kājas, un ar diviem tie lido!


text:
Un es teicu: “Vai! man – pagalam es, jo man nešķīstas lūpas un mītu tautā, kam nešķīstas lūpas, – bet manas acis nu skatījušas Ķēniņu, Pulku Kungu!”


text:
Tad man pielidoja viens serafs, un rokā tam bija kvēlojoša ogle, ko tas ar knaiblēm bija paņēmis no altāra.


text:
Viņš pieskārās manai mutei un teica: “Redzi, tā pieskaras tavām lūpām – noņemta tava vaina, apklāts tavs grēks!”


text:
Un es dzirdēju Kungu sakām: “Kuru lai es sūtu? Kurš ies un runās par mums?” Tad teicu: “Es te, sūti mani!”


text:
Un viņš teica: “Ej un tā saki tautai: dzirdēt jūs dzirdat, bet nesaprotat, redzēt jūs redzat, bet nesajēdzat!


text:
Tauka šai tautai sirds, ausis tiem biezas, acis salipušas, ar acīm tie neredz, ar ausīm tie nedzird, ar sirdi tie nesaprot – neatgriežas un dziedēties negrib!”


text:
Un es teicu: “Cik ilgi, Kungs?!” Un viņš teica: “Līdz viss būs izdeldēts – pilsētās ne iemītnieka, mājās ne cilvēka, un zeme izdeldēta kā postaža!


text:
kaut desmitā daļa būs atlikusi, tā atkal tiks izsvelta kā terebinte, kā ozols, līdz celmam nocirsta – tomēr svēta sēkla šis celms!”


text:
Jūdas ķēniņa Āhāza, Jotāma dēla, Uzijāhu dēla, dienās Arāma ķēniņš Recīns un Israēla ķēniņš Pekahs, Remaljāhu dēls, nāca pret Jeruzālemi, lai karotu ar to, bet tie nevarēja to pieveikt.


text:
Un Dāvida namam tika pavēstīts: “Arāms apvienojies ar Efraimu!” – tad drebēja sirds gan ķēniņam, gan viņa tautai – kā mežā no vēja dreb koki!


text:
Un Kungs teica Jesajam: “Dodies pie Āhāza kopā ar savu dēlu Šeār-Jāšūbu uz augšējā dīķa kanāla galu, kas pa ceļam uz Velētāju tīrumu,


text:
un viņam saki: rimsties un klusē! Nebaidies, lai tava sirds neļimst no šiem abiem apdegušajiem un kūpošajiem ugunskura bluķiem – no aramieša Recīna dusmu kvēles un no Remaljāhu dēla!


text:
jo Arāma galva ir Damaska un Damaskas galva ir Recīns – ne sešdesmit pieci gadi nepaies, kad sakaus Efraimu, ka tas nebūs vairs tauta!


text:
Efraima galva ir Samarija, un Samarijas galva ir Remaljāhu dēls! – ja neticēsiet, tad nepastāvēsiet!”


text:
Tad Jesaja teica: “Klausies jel, Dāvida nams! Vai maz, ka jūs tielējaties ar cilvēkiem – nu arī ar manu Dievu?!


text:
Tādēļ Kungs pats dos jums zīmi, redzi, jaunava kļūs grūta, dzemdēs dēlu un dos viņam vārdu Immānū-Ēls.


text:
Jo, pirms zēns mācēs atmest ļaunu un izvēlēties labu, tā zeme, kuras abi ķēniņi tev tagad iedzen šausmas, gulēs pamesta.


text:
Kungs liks, lai tev, tavai tautai un tava tēva namam pienāk tādas dienas, kādas nav bijušas kopš tā laika, kad Efraims atšķēlās no Jūdas. Nāks Asīrijas ķēniņš!”


text:
Tajā dienā Kungs skūs ar asmeni, kas aizupē nolīgts, ar Asīrijas ķēniņu – gan galvu, gan kāju spalvas, gan bārdu jums nodzīs!


text:
un tās dos tik daudz piena, ka viņš varēs ēst krējumu – jo krējumu un medu ēdīs ikviens, kas tai zemē būs atlicis!


text:
Un tajā dienā būs tā – it visas vietas, kur tagad aug tūkstoš vīnakoku, tūkstoš sudraba vērti, par ērkšķiem un dzelkšņiem kļūs!


text:
Un visos vīnadārzos, ko aprauš ar kapli, – neies bailēs no ērkšķiem un dzelkšņiem, tie būs vēršu aploki, avis tos mīs!


text:
Pieaicini man uzticamus lieciniekus, lai tie apliecina, – priesteri Ūriju un Zeharjahu, Jeberehjahu dēlu.”


text:
Pēc tam es gāju pie pravietes, un viņa tapa grūta un dzemdēja dēlu. Tad Kungs man teica: “Nosauc viņu vārdā Laupiātri-Gūstidrīz.


text:
Jo, vēl pirms zēns mācēs pateikt “tēvs” vai “māte”, Asīrijas ķēniņš paņems Damaskas bagātības un to, kas Samarijā laupāms!”


text:
“Tādēļ, ka šī tauta atmeta Šīlohas ūdeņus, kas rāmi plūst, un uzgavilēja Recīnam un Remaljāhu dēlam,


text:
redzi, tādēļ Kungs viņiem uzsūtīs stipras un platas upes ūdeņus – Asīrijas ķēniņu ar visu tā varenību, – tā izkāps no savas gultnes un ies pāri krastiem!


text:
Tā ieplūdīs Jūdā, šļāksies un tecēs, līdz kaklam celsies, izpletīs savus spārnus, piepildīs tavas zemes plašumus, Immānū-Ēl!”


text:
Ļauni jums, tautas, – nu jūs satriekti! Klausieties visi, kas tālās zemēs, – sajozieties un topiet satriekti, sajozieties un topiet satriekti!


text:
nesauciet jūs par nodevību to, ko šī tauta sauc par nodevību, ko tie baidās – to nebijājiet un nebīstieties!


text:
Viņš būs svētnīca un piedauzības akmens, un klupšanas klints abiem Israēla namiem, slazds un lamatas Jeruzālemes iemītniekiem,


text:
Redzi, es un bērni, ko Kungs man devis par zīmi un brīnumu Israēlā, – tie ir no Pulku Kunga, kas mīt Ciānas kalnā!


text:
Un, kad viņi jums teiks: “Prašņājiet garu izsaucējus un zintniekus, kas čiepst un bubina!” – vai tad tautai nav jāizjautā savs Dievs, nevis par dzīvajiem mirušie!


text:
Grūtumā un badā tie vilksies caur zemi, kad badā bijuši, tā noskaitīsies, ka lādēs savu ķēniņu un savu Dievu un griezīs ģīmjus uz augšu!


text:
Bet tiem, kas tagad apspiesti, vairs tumsības nebūs! Agrākos laikos viņš apkaunoja Zebulūna zemi un Naftālī zemi, bet nākamos viņš dos godu jūras ceļam, kas viņpus Jardānas, – visam tautu lokam!


text:
To tautu tu vairosi, darīsi lielu prieku, tie priecāsies tavā priekšā, kā mēdz priecāties par ražu, kā gavilē, dalot laupījumu!


text:
To jūgu, ko tā nes, un nūju, kas tai uz pleciem, spieķi, kas rokā apspiedējiem, – tu satrieksi kā Midjāna dienās!


text:
Jo bērns mums ir dzimis, mums ir dots dēls, vara uz viņa pleciem, un viņu sauks vārdā – Brīnišķais padomdevējs, Varonis Dievs, Mūžīgais tēvs, Miera princis.


text:
Pletīsies viņa vara, nebeigsies miers Dāvida tronim un viņa valstij, lai celtu to, balstītu to ar tiesu un taisnību no šī mirkļa uz mūžiem – Pulku Kunga kvēle to paveiks! Dieva dusmas par Israēla lepnību


text:
aramieši austrumos, filistieši rietumos rij Israēlu pilnām mutēm – pat tad viņa dusmas nenorima, vēl pacelta viņa roka!


text:
Tādēļ par tās jaunekļiem Kungs nepriecājas, tās bāreņus un atraitnes viņš nežēlo, jo tie visi – bezgoži un ļaundari, ik mute muļķību gvelž – tādēļ viņa dusmas nav aprimušas, vēl izstiepta viņa roka!


text:
Kā uguns deg ļaundarība, rij ērkšķus un dzelkšņus, meža biezokņus aizdedzina, tie izkūp dūmu mutulī.


text:
Manase rij Efraimu, Efraims – Manasi, kopā tie metas pret Jūdu – tādēļ viņa dusmas nav rimušas, vēl pacelta viņa roka!


text:
kas sagroza trūcīgā tiesu, manas tautas nabagiem taisnību atrauj, pat no atraitnes izplēš laupījumu un bāreņus aptīra!


text:
Ko jūs darīsiet soda dienā – postā, kas no tālienes nāks? Pie kā pēc palīga bēgsiet, kur savu godību pametīsiet?


text:
Ar cietumniekiem rāposiet, kopā ar nokautajiem kritīsiet – vēl viņa dusmas nerimsies, vēl pacelta viņa roka!


text:
Pret bezgožu tautu es sūtīju tos, tautai, kas mani dusmo, tos uzrīdīju! Lai laupa, kas laupāms, lai grābj, kas grābjams, lai samin kā mēslus uz ielas!


text:
Bet viņam tā nešķiet, tā viņš nedomā savā sirdī, jo viņam prātā ir iznīcināt un iznīdēt ne mazumu tautu!


text:
Vai ne tāda pati kā Karkemīša ir Kalne, vai tad Arpada nav kā Hamāta, vai tad Damaska nav kā Samarija?!


text:
Kad Kungs bija beidzis visus savus darbus Ciānas kalnā un Jeruzālemē, viņš sacīja: “Es piemeklēšu lielīgās sirds augli – Asīrijas ķēniņu un viņa acu augsto lepnību!”


text:
Viņš saka: “Ar savu stipro roku es darīšu, un ar savu gudrību, jo es saprotu – es nojaukšu tautu robežas, tiem dārgumus nolaupīšu, kā vērsis nobadīšu tos, kas tur mīt!


text:
Kā ligzdu mana roka atrada tautu bagātību, kā vāc atstātas olas, tā es visu savācu! Neviens ne spārnu nepakustināja, ne muti papleta, ne iečiepstējās!”


text:
Vai lai cirvis dižojas cirtēja priekšā? Vai lai zāģis lielās tam, kas to velk? Vai tad nūja šūpo savu vēzētāju – vai miets spēs cilāt to, kas to cēlis?!


text:
Tādēļ Kungs, Pulku Kungs, uzsūtīs viņa branguļiem diloni, viņa godībai apakšā sāks gruzdēt karsonis – kā uguns degs!


text:
Tad Israēla gaisma par uguni kļūs un tā Svētais par liesmu! Degs un rīs viņa dzelkšņus un viņa ērkšķus tajā dienā!


text:
Tajā dienā būs tā – Israēlā atlikušie, tie no Jēkaba nama, kas izglābušies, vairs neglaudīsies pie tā, kas viņus sita, un uzticīgi glaudīsies pie Kunga, Israēla Svētā.


text:
Israēl, kaut tev būtu ļaužu kā jūras smilšu – no tiem atgriezīsies tik atlikums! Gals ir lemts, taisnība pludo!


text:
Tādēļ tā saka Kungs, Pulku Kungs: “Mana tauta, kas Ciānā mīti! Nebaidies no Asīrijas – ar nūju tie sitīs, un viņu spieķis celsies pret tevi, kā bija Ēģiptē!


text:
Tad Pulku Kungs ņems rīksti pret tiem, kā bija tad, kad pie Orēba klints sita Midjānu, un savu nūju pret jūru viņš cels kā Ēģiptē!


text:
Tajā dienā būs tā – viņš noņems tev nastu no pleciem un nūju no tava kakla – pagalam būs to jūgs viņu treknuma dēļ!


text:
Redzi, Kungs, Pulku Kungs, viņš briesmīgs – apcirtīs zarus, kas augstin augsti, tie gulēs zemē, pauguri kļūs par ielejām!


text:
Dusēs pār viņu Kunga Gars, gudrības un saprāta gars, padoma un varonības gars, atziņas gars un Kunga bijība!


text:
Kunga bijība būs viņa tikums, viņš nespriedīs pēc tā, ko acīm redzējis, viņš nelems pēc tā, ko ausīm dzirdējis, –


text:
taisnībā viņš par nabagiem spriedīs un godīgi lems par visu zemi, ar savas mutes zizli viņš sitīs zemi, ar savu lūpu dvesmu viņš nonāvēs ļaundarus!


text:
Vilks mitīs kopā ar jēru, pantera kopā ar kazlēnu gulēs, tele, lauvēns un nobarots vērsis blakus – mazs zēns tos ganīs!


text:
Neviens nedarīs ļauna, nepostīs neko manā svētajā kalnā, jo zeme būs pārpilna Kunga atziņas, kā ūdens uz jūru tā plūdīs!


text:
Tā būs tajā dienā – Jišaja sakne kļūs par karogu tautām, tad tautas meklēs viņu un būs viņa miervieta godā!


text:
Tā būs tajā dienā – Kungs stieps savu roku otrreiz, lai atgūtu to, kas viņam no tautas atlicis, kas atlicis Asīrijā un Ēģiptē, Patrosā, Kūšā un Ēlāmā, un Šinārā, Hamātā un jūras piekrastē!


text:
Viņš pacels karogu tautām, pulcēs no Israēla patriektos, kas no Jūdas izdzenāti – viņš salasīs tos no visiem četriem zemes stūriem!


text:
Tad zudīs Efraima niknums un Jūdas nīdēji tiks iznīdēti, Efraims vairs neniknosies pret Jūdu un Jūda nenaidosies ar Efraimu!


text:
Uz jūras pusi tie metīsies – filistiešiem kaklā, kopā aplaupīs tos, kas mīt austrumos, – pret Edomu un Moābu pacels roku, un Amona dēli tiem klausīs!


text:
Izraus Kungs Ēģiptes upei mēli, ar svelmainu garu stieps roku pret upi, sašķels to septiņās straumēs, ka sausām kājām var pāriet!


text:
Pašķirsies ceļš tautas atlikumam, kas Asīrijā palicis, – tāpat kā Israēlam todien, kad tas izgāja no Ēģiptes zemes!


text:
Tajā dienā tu teiksi: “Es tev pateicos, Kungs, – tu biji dusmīgs pret mani, bet novērsi dusmas, mierināji mani!


text:
Redzi, Dievs mana glābšana! Esmu drosmīgs un bezbailīgs! – Mans spēks un mana dziesma ir Kungs! Viņš man par glābšanu kļuvis!”


text:
Tajā dienā jūs sauksiet: “Pateicieties Kungam, piesauciet viņa vārdu, sakiet, lai tautas zina viņa darbus, pieminiet, cik augsts viņa vārds!


text:
Kailā kalnā paceliet karogu, sauciet tiem skaļi – mājiet ar roku, lai viņi ienāk pa cildeno vārtiem!


text:
Kalnos dun soļi – kā pulka ļaužu, dārd tautu valstis, pulcēdamās kopā – Pulku Kungs kārto savus pulkus karam!


text:
Nu tie izbiedēti, krampji un sāpes tos pārņem, tie gaudo kā dzemdētājas, viens brīnās par otru – sejas tiem kvēl!


text:
Redzi, Kunga diena bez žēluma nāk, nikni un dusmās degot, lai zemi pagalam izdeldētu, lai grēcīgos iznīcinātu!


text:
Jo ne zvaigznes, ne zvaigznāji debesīs nedos vairs gaismu, saule satumsīs lēktā, un mēness nestaros gaismu.


text:
Es sodīšu zemi tās ļaunuma dēļ un ļaundarus dēļ viņu vainas, es likšu nekauņu lepnībai rimt un varmāku augstību pazemošu!


text:
Tādēļ es debesis drebināšu, trūksies zeme no savas vietas – Pulku Kunga niknumā, viņa dusmu kvēles dienā!


text:
Tie būs kā vajāti buki, kā avis, ko neviens nemeklē, ikviens metīsies pie savas tautas, katrs bēgs uz savu zemi.


text:
Bābeli – ķēniņu valstu lepnumu, kaldiešu dārgo krāšņumu – Dievs tad apvērsīs otrādi kā Sodomu un Gomoru!


text:
Nemūžam neviens tur nemitīs, nemājos paaudžu paaudzēs, arābs tur neslies telti, un gani tur neganīs!


text:
Viņu pilīs kauks hiēnas un šakāļi – viņu jaukajos namos! Tas laiks jau ir tuvu, viņu dienas vairs nevilksies ilgi!


text:
Jo Kungs apžēlos Jēkabu un atkal izvēlēsies Israēlu, ļaus tam apmesties paša zemē, un svešinieki mitīs līdzās un piebiedrosies Jēkaba namam.


text:
Un tautas ņems viņus un aizvedīs pie sevis, bet Israēla nams tos iemantos sev par vergiem un verdzenēm Kunga zemē – tad gūstekņi gūstīs savus gūstītājus, viņi valdīs pār tiem, kas iepriekš tos apspieda.


text:
Šeols apakšā trīc tevis dēļ, jau gaida, kad nāksi, kust tev pretī mirušo gari, pat visi zemes dižmaņi, visi zemes ķēniņi ceļas no saviem troņiem!


text:
Kā gan no debesīm nokriti, mirdzošais rītausmas dēls! Pats esi notriekts pie zemes, tu, tautu gāzēj!


text:
Tu domāji savā sirdī: es debesīs uzkāpšu, augstāk par Dieva zvaigznēm uzcelšu savu troni, sēdēšu sapulces kalnā pašos ziemeļos!


text:
Tie, kas redz tevi, nu lūr, prāto par tevi: vai šis ir tas vīrs, kas tricināja zemi un drebināja ķēniņvalstis,


text:
bet tevi no kapa izmeta kā pretīgu kropli, tevi klās līķi, zobena caurdurtie, kas nomesti bedres akmeņos kā maitas par kāju pameslu!


text:
Tu nepiebiedrosies viņiem pat kapā, jo savu zemi tu izdeldēji, savu tautu tu nokāvi – lai vairs nemūžam nepiemin ļaundaru sēklu!


text:
Sataisiet kautuvi viņu dēliem par viņu tēvu vainu! Ka tie neceļas un nemanto zemi, un nepieceļ pasauli pilnu ar pilsētām!”


text:
“Un es celšos pret viņiem,” saka Pulku Kungs, “iznīdēšu Bābeles vārdu un atlikušos, gan atvases, gan pēcnācējus!


text:
Patriecu Ašūru no savas zemes, manos kalnos to nīdēju, lai noņemtu viņa jūgu un viņa nasta būtu nost no pleciem!”


text:
“Nepriecājies, tu, Filistija, ka salauzta nūja, kas tevi sita! Jo no čūskas saknes nāks odze, un tās auglis – lidojošs pūķis!


text:
Tad nabagu pirmdzimtie pieguļā dzīs un tukšinieki droši ganīs, bet tavu sakni es nonāvēšu badā, un tavi palicēji tiks nokauti!


text:
Gaudojiet, vārti, brēc, pilsēta, līgojies, Filistija! Jo no ziemeļiem tie kā dūmi nāk – neviens viņu pulkā nav noklīdis!”


text:
Ko atbildēt cittautu vēstnešiem?! – Sakiet, ka Kungs ir Ciānu dibinājis, tur patversies viņa tautas apspiestie!


text:
Vēstījums par Moābu. Tik vienā naktī izdeldēta, Moāba Āra nopostīta, tik vienā naktī izdeldēta, Moāba pilsēta nopostīta!


text:
Bajita un Dībona kāpa augstienēs raudāt, pār Nebo, pār Mēdbu Moābs gaudo – visas galvas ir plikas, nodzītas visas bārdas!


text:
un brēc Hešbona un Elāle, līdz Jahacai viņu balsis dzirdamas, tādēļ Moāba gurni ļogās, par to viņam dvēsele ļimst!


text:
Mana sirds par Moābu brēc! Viņa bēgļi jau pie Coaras, pie Eglat-Šelīšijas! Luhītas pārejā raudas rāpjas augšā! Horonaimas ceļā kāpj sagrāves brēcieni!


text:
Taču Dīmonas ūdeņi asiņu pilni, bet es sadošu Dīmonai vēl: kas Moābā izbēgs – tiem lauvas, un tiem, kas uz vietas paliks, – arī!


text:
Dodiet padomu, palīdziet taču – liec savu ēnu kā nakti pusdienas vidū – slēp patriektos, bēguļus nenodod!


text:
Lai paliek pie tevis mani Moāba patriektie, esi tiem slēptuve no postītāja vaiga, tak jau uz galu iet apspiedējs, mitējas postītājs, šai zemē pagalam jau apspiedējs.


text:
Žēlastībā tiks celts tronis, un ar patiesību Dāvida teltī valdīs soģis, kas taisnīgi tiesā un žigls uz patiesību!


text:
Esam par Moāba lepnumu dzirdējuši – aplam lepns! Viņa lielmanība, lepnība, bezkaunība – bez iemesla, tik pļāpas!


text:
Jo Hešbonas lauki kalst un Sibmas vīnakoki, cittautu kungi tiem stīgas apcirtuši, tās līdz Jaazērai sniedzās, līdz tuksnesim stīgoja, dzinumiem stiepās līdz pašai jūrai!


text:
Tādēļ es raudāšu, kad Jaazēra raudās par Sibmas vīnakokiem, ar savām asarām veldzēšu tevi, Hešbona un Elāle, jo taviem augļiem un ražai vīnspaida dziesma nu galā!


text:
Prom prieks un līksme no Karmela, vīnadārzos vairs nedzied un nesasaucas, vīnu vīnspaidā nemin, vīnspaida dziesma nu stājusies!


text:
Tā būs – kad Moābs novārdzis augstienēs kāps, kad nāks uz viņa svētnīcu lūgties, tad viņš vairs nekā nespēs!


text:
Un tagad Kungs saka tā: “Trīs gadus, tik ilgus kā algādža gadi, putinās Moāba godību, visu lielo pūli, un atlikums būs mazāks par mazu un vārgs!”


text:
Efraima nocietinājumi būs pagalam, un Damaskas ķēnišķība, un Arāma atlikums – tie būs kā Israēla dēlu gods! – saka Pulku Kungs.


text:
Tad būs itin kā pļāvējam, vācot vēl nenobriedušu labību un rokām izberžot graudus, itin kā vārpas lasot Refāiešu ielejā!


text:
Kad kratīs olīvkoku, tad atstās paliekam divas trīs olīvas pašā galotnē, četras piecas visaugstākajos zaros!” saka Kungs, Israēla Dievs.


text:
Vairs neskatīsies uz altāriem, kas paša rokām taisīti, uz to, kas paša pirkstiem darināts, nepavērsies – ne uz ašērām, ne uz saules stabiem!


text:
Tajā dienā viņa varenās pilsētas kļūs par mežājiem un skrajumiem, tās tie pametīs Israēla dēlu dēļ, tās kļūs par izpostījumu!


text:
Jo tu aizmirsi savas glābšanas Dievu, sava spēka klinti tu neatcerējies, tādēļ – kaut stādīji tīkamus stādus, sadīga sveši dzinumi!


text:
Todien, kad stādīji, gan iežogoji, no rīta sēji un kopi tos – bet raža ir prom sāpju dienā, kad nāks smaga sērga!


text:
Tautas kā daudzi ūdeņi krāc, gan viņš tās atsviedīs atpakaļ, padzīs tālu projām – kā vēja dzenātas pelavas kalnos, vēja virpuļa dzītas!


text:
Pret vakaru, redzi, jau briesmas! Pirms nāk rīts, viņa vairs nebūs! Tā ir mūsu laupītāja daļa, tā kritusi tam, kas mūs aplaupa!


text:
Kas sūta pa Nīlu vēstnešus niedru laivās pa ūdeni – ejiet, vēstneši vieglie, pie tautas slaikas un staltas, pie tautas, ko bijā tuvu un tālu, tautas, kas citus min kājām, kuras zemi sadala upes!


text:
Visi pasaules iemītnieki un zemes iedzīvotāji, skatiet, ka pacelts karogs kalnos! Klausieties, kā pūš ragu!


text:
Jo Kungs man tā saka: “Es klusu skatīšos no savas vietas, kā dzidra svelme izlīst gaismā, kā rasas mākonis pļaujas karstumā!”


text:
Vēl pirms ražas, kad vairs nav ziedu, kad vīnogu ziedi par augļiem nobriest – tad nogriezīs stīgas ar dzirklēm un atvases nocirtīs nost!


text:
Tās nometīs kalnos maitasputniem un zemes zvēriem, maitasputni ievāks ražu no tām, un zemes zvēri ēdīs tās ziemā!


text:
Tajā laikā pienesīs dāvanas Pulku Kungam tauta slaika un stalta, tauta, ko bijā tuvu un tālu, stipra tauta, kas citus min kājām, kuras zemi sadala upes! Tur, kur Pulku Kunga vārds, – uz Ciānas kalnu!


text:
Vēstījums par Ēģipti. Redzi, Kungs straujā mākonī jāj, līdz Ēģiptē nonāk, mūk Ēģiptes dievekļi no viņa vaiga, un ēģiptiešu sirdis nu ļimst!


text:
“Es sakūdīšu ēģiptiešus pret ēģiptiešiem, tie cīnīsies vīrs pret vīru un brālis pret brāli, pilsēta ar pilsētu un valsts ar valsti.


text:
Ēģiptiešiem tad noplaks dūša, es viņu nodomus izjaukšu, un tie meklēs elkus un pareģus, garu izsaucējus un zintniekus!


text:
Tiešām niekkalbji ir Coanas augstmaņi, faraona gudrajiem padomniekiem ir muļķa padoms, kā varat faraonam teikt: es gudro dēls, no seniem ķēniņiem cēlies!


text:
Tajā dienā ēģiptieši būs kā sievas un trīcēs bailēs no Pulku Kunga rokas, ko viņš pret tiem atvēzējis!


text:
Tad ēģiptieši baidīsies no Jūdas zemes – ikviens, kam viņš liks to atcerēties, bīsies Pulku Kunga nodoma, ko viņš par tiem lēmis. Ēģipte, Asīrija un Israēls atgriezīsies pie Kunga


text:
Tajā dienā Ēģiptes zemē būs piecas pilsētas, kur runās Kanaānas mēlē un zvērēs Pulku Kungam – Īr-Heresa būs viena no tām!


text:
Tā būs zīme un liecība Pulku Kungam Ēģiptes zemē, kad brēks uz Kungu apspiedēju dēļ, un viņš tiem sūtīs glābēju, pats ies strīdā un izglābs viņus!


text:
Kungs atklāsies ēģiptiešiem, un ēģiptieši todien pazīs Kungu, un tie kalpos ar upuriem un labības dāvanām un dos Kungam solījumus, un pildīs tos.


text:
Un Kungs sitīs Ēģipti – sitīs un dziedinās, un tie atgriezīsies pie Kunga, un viņš tos uzklausīs un dziedēs.


text:
Tajā dienā no Ēģiptes uz Asīriju ies lielceļš, un asīrieši nāks uz Ēģipti, un ēģiptieši uz Asīriju, un ēģiptieši kalpos Dievam kopā ar asīriešiem.


text:
ko Pulku Kungs svētījis, sacīdams: “Svētīta mana tauta Ēģipte un manu roku darbs Asīrija, un mans mantojums Israēls!”


text:
Tajā gadā, kad karaspēka pavēlnieks, ko bija sūtījis Asīrijas ķēniņš Sargons, nāca uz Ašdodu, uzbruka Ašdodai un ieņēma to,


text:
tolaik Kungs runāja ar Jesajas, Āmoca dēla, muti: “Ej, noraisi maisu no gurniem un novelc sandales no kājām!” Un viņš tā darīja – staigāja pliks un bass.


text:
Un Kungs sacīja: “Kā mans kalps Jesaja pliks un bass staigāja trīs gadus par zīmi un brīdinājumu Ēģiptei un Kūšai,


text:
tāpat Asīrijas ķēniņš aizvedīs Ēģiptes gūstekņus un Kūšas trimdiniekus – jaunus un vecus, plikus un basus, plikām pakaļām – Ēģiptei par kaunu!


text:
Tajā dienā piekrastes iemītnieki teiks: re, kā nu tam, uz kuru cerējām, pie kura pēc palīga bēgām no Asīrijas ķēniņa! Kā lai mēs glābjamies?!”


text:
Vēstījums par piejūras tuksnesi. Kā viesuļi, kas Negebā plosās, tas nāks no tuksneša, no briesmu zemes!


text:
Baisu redzējumu man pastāstīja – laupa laupītājs, nīdē nīdētājs! Celies, Ēlāma! Lenc, Mēdija! Pat nopūtām darīšu galu! –


text:
Tādēļ mani gurni nu pilni trīsām, drebuļi pievārē mani, drebu kā dzemdētāja – tā saliekts, ka nedzirdu, tā trūcies, ka neredzu!


text:
Un redzēs jātniekus pa pāriem jājam gan uz ēzeļiem, gan uz kamieļiem – lai ieklausās vērīgi jo vērīgi!”


text:
Kā lauva viņš sauca: sardzē, mans Kungs, es stāvu, vienmēr, caurām dienām, savā sarga vietā es nolikts caurām naktīm!


text:
Re, re, nāk jātnieki, pa pāriem jāj! – Un viņš atbildēja: “Kritusi, kritusi Bābele, un visi tās dievekļi guļ zemē satriekti!”


text:
Pilsēta, kas bija trokšņu un dārdu pilna, pilsēta, kas bija līksma, – tavi apkautie nav zobena kauti, tie nav krituši karā!


text:
Visi tavi vadoņi aizbēguši, pat loku nevajadzēja, lai tos saņemtu ciet, saņemti ciet visi, kas tev bija, kaut tie jau iztālēm bēga!


text:
Tādēļ es saku: “Novērsieties no manis, es raudāšu rūgti, nenāciet mierināt mani par manas tautas postu!”


text:
Juku, spaidu un nemiera diena – Kungs, Pulku Kungs, ir Redzējumu ielejā! Tad brucinās mūrus un brēks līdz kalnu galiem!


text:
Jūs ierīkojāt tvertni starp diviem mūriem vecajam dīķa ūdenim – bet uz to, kas tā darījis, jūs nelūkojāties, kas jau izsenis tā bija nolicis, uz to neskatījāties!


text:
Redzi, līksme un prieks – kauj vēršus, slaktē avis, ēd gaļu un dzer vīnu! Ēdīsim un dzersim, jo rīt mēs mirsim!


text:
Pulku Kungs man atdarīja ausis: “Šī vaina jums netiks piedota līdz pat nāvei!” teica Kungs, Pulku Kungs.


text:
kas tev še darāms, kas te ir tavs, ka tu sev kapu tur izcirti – sev augstumos kapu izcirti, sev klintī mājokli iegrebi!?


text:
Kamolā viņš tevi ritināt saritinās kā rituli! – tad tiksi plašākā zemē: tur tu mirsi, tur tavi goda rati, tu, sava kunga nama āksts!


text:
ieģērbšu viņu tavās drānās, apjozīšu viņam tavu jostu, viņam es došu tavu valdīšanu, un viņš būs tēvs tiem, kas mīt Jeruzālemē un Jūdas namā!


text:
Es likšu Dāvida nama atslēgu viņam plecos – ko viņš atslēgs, to neviens neaizslēgs, ko viņš aizslēgs, to neviens neatslēgs!


text:
Un tie kārs uz viņa visu sava tēva nama smagumu: gan zaļoksnu, gan briedušu, gan visus traukus – no mazām krūkām līdz māla podiem!


text:
Tajā dienā, saka Pulku Kungs, izļodzīsies tas vadzis, kas bija iedzīts drošā vietā, nolūzīs un nokritīs, tad būs nost nasta, kas uz tā!” – jo Kungs ir runājis.


text:
Vēstījums par Tīru. Kauciet, Taršīšas kuģi! Tīra nopostīta, ka ne mājas! Neviens tur vairs nestaigā! No Kitīmas zemes viņiem to pavēstīja!


text:
Kaunies, Sidona! Tu jūra, jūras cietoksnis, tu teici: “Es neesmu mocījusies un neesmu dzemdējusi, ne jaunekļus audzināju, ne jaunavas izloloju!”


text:
Kas lēmis šo Tīrai, vainagotajai! – kuras tirgoņi un augstmaņi, un pārdevēji bija godāti visā zemē?!


text:
Pulku Kungs to nolēmis, lai viņas lepnību nogānītu, visu godību par negodu padarītu – tai, kuru godāja visa zeme!


text:
Viņš, izstiepis savu roku pār jūru, drebina ķēniņvalstis; Kanaānai Kungs pavēlējis iznīcināt stipros nocietinājumus!


text:
Viņš ir teicis: “Tu vairs nelīksmosi, apspiestā jaunava, Sidonas meita, – ej uz Kitīmu, dodies turp, pat tur tev nebūs miera!


text:
Redzi, tur ir kaldiešu zeme, tā ir tauta, kuras agrāk nebija, Asīrija to atdeva tuksneša zvēriem! Tā uzcēla aplenkuma torņus, satricināja tās mūrus – sagrāva drupās!


text:
Tajā dienā būs tā – Tīra tiks aizmirsta septiņdesmit gadus, kā viena ķēniņa valdīšanas laiku. Kad paies septiņdesmit gadi, tad Tīrai klāsies kā maukas dziesmā:


text:
Un pēc septiņdesmit gadiem Kungs piemeklēs Tīru, un tā atkal atgriezīsies pie maukas algas un maukos ar visām zemes ķēniņvalstīm pa visu zemes virsu!


text:
Viņas ienākums un maukas alga tiks Kungam – to neglabās un nekrās! Šis ienākums tiks tiem, kas dzīvo Kunga tuvumā, lai tie ēstu līdz sātam un grezni tērptos!


text:
Tā būs: kā tautai – tā priesteriem, kā vergam – tā viņa kungam, kā verdzenei – tā viņas kundzei, kā pircējam – tā pārdevējam, kā aizņēmējam – tā aizdevējam, kā parādniekam – tā parāda devējam!


text:
Zemi sagānījuši tie, kas tur mīt, jo bauslību pārkāpuši, pret likumiem noziegušies, lauzuši mūžīgo derību!


text:
Tādēļ zemi aprīs lāsts un vaina – tās iemītniekus! Tādēļ tie, kas uz zemes mīt, tiks izkveldēti – pāri paliks vien daži!


text:
No zemes pamalēm mēs dzirdējām, kā Taisnajam dzied slavu – bet es saku: posts, posts un bēdas man! Krāptin tik krāpjas, krāpnieki krāpdamies krāpj!


text:
Tad būs tā – kas bēgs, izdzirdis briesmas, tas kritīs bedrē, un, kas izkāps no bedres, to gūstīs lamatās – jo debesu logi ir vaļā un zemes pamati trīc!


text:
Kā dzērājs zvārosies zeme, grīļosies kā saslieta pajumte – kad tai uzkraus pārkāpumus, tā bruks un vairs necelsies!


text:
Tos visus sapulcēs kopā, iemetīs bedrē, ieslodzīs cietumā – un beidzot pēc ilga laika tos piemeklēs!


text:
Kaunā nobālēs mēness, negodā nosarks saule – jo Pulku Kungs valdīs kā ķēniņš Ciānas kalnā un Jeruzālemē, un savu vecajo priekšā – ar godu!


text:
Kungs, tu esi mans Dievs, es slavēšu tevi, es godāšu tavu vārdu, jo tu dari brīnumus! Jau no senlaikiem tavi nodomi ir patiesi un uzticami!


text:
Tu padarīji pilsētu par gruvešiem, nocietinātu pilsētu par drupu kaudzi, svešinieku pils vairs nav pilsēta, to nemūžam vairs neuzcels!


text:
Tu esi bijis kā cietoksnis nabagam, cietoksnis bēdulim nelaimē, aizsegs negaisā, ēna karstumā, jo varmāku dvaša – kā negaiss pret sienu!


text:
Kā karstums izkveldē, tā tu apspied svešinieku aurus, karstums mākoņu ēnā – varmāku dziesma nu noklususi!


text:
Pulku Kungs nu sataisīs visām tautām treknas dzīres šai kalnā – dzīres ar nostāvējušos vīnu, ar treknuma leknumiem, ar vecu briedušu vīnu!


text:
Uz mūžiem viņš izpostīs nāvi, Kungs Dievs noslaucīs asaras no visu vaigiem, visā zemē viņš iznīdēs savas tautas kaunu, jo Kungs ir runājis!


text:
Tajā dienā sacīs: “Redzi, šis ir mūsu Dievs, uz viņu mēs cerējām, un viņš mūs glābj, Kungs ir tas, uz kuru mēs cerējām, līksmosim un priecāsimies par viņa glābšanu!”


text:
Saplaks viņa augstie nocietinājumu mūri, viņš ļaus sabrukt savu augsto nocietinājumu vaļņiem – līdz zemei un pīšļos!


text:
mana dvēsele kāro tevis naktī, mans gars alkst tevis, jo tu tiesā zemi tā, ka pasaules ļaudis mācās taisnību.


text:
Gan ļaundaris apžēlots, taču nemācās taisnību, tas darīs nekrietnību taisnības zemē un Kunga dižuma neredzēs!


text:
Kungs, tava roka jau pacelta, taču viņi to nemana, liec tiem manīt – lai paliek kaunā tautas degsme, lai tavu naidnieku uguns rij viņus pašus!


text:
Mirušie vairs dzīvi netaps, ēnas vairs necelsies, jo tu viņus sodīji un iznīcināji, tu izdeldēji viņu piemiņu!


text:
Mēs bijām grūsni, mēs locījāmies, bet dzemdējām tikai vēju, zemei līdzēt mēs nespējām, neradās iemītnieki uz zemes!


text:
Dzīvos tavi miroņi, līķi celsies! Mostiet un līksmojiet, kas pīšļos mītat, jo tava rasa ir gaismas rasa, un zeme atlaidīs mirušo ēnas.


text:
Nāc, mana tauta, ej savās istabās un aizslēdz durvis, slēpies, jo vēl tik mirklis, līdz niknums būs garām.


text:
Jo, redzi, Kungs nāk no sava mājokļa piemeklēt zemes iemītnieku vainu – tad zeme atklās asinis, kas pār to, nesegs vairs nokautos, kas tajā!


text:
Tajā dienā Kungs ar savu smago, lielo un stipro zobenu piemeklēs leviatānu, žiglo čūsku, leviatānu, lunkano čūsku, kaus jūras nezvēru!


text:
Es, Kungs, sargāju to, ik brīdi dzirdinu to, ka neviens tam neķeras klāt, sargāju to dienu un nakti.


text:
Tādēļ tiks apklāta Jēkaba vaina, visi šie augļi – lai novērstu viņa grēku. Visus viņu altāra akmeņus viņš sadrupina kā kaļķus – vairs necelsies ašēras un saules stabi!


text:
Nocietinātā pilsēta nu vientuļa, pļavas pārkaltušas, pamestas kā tuksnesis, tur ganās teļi, gulšņā un apgrauž pazares!


text:
Kad zari nokaltuši, tos nolauž, sievas nāk dedzināt tos, tur nav ļaužu, kam saprašana, tādēļ Radītājs nežēlos tos, tas, kurš tos darinājis, nebūs tiem žēlsirdīgs!


text:
Tā būs tajā dienā – Kungs tos kulstīs no krāčupes līdz Ēģiptes upei, pa vienam vien jūs salasīs, Israēla dēli!


text:
Tā būs tajā dienā – pūtīs varenu ragu, tad pārnāks Asīrijas zemē zudušie un Ēģiptes zemē noklīdušie un zemosies Kungam svētajā kalnā Jeruzālemē!


text:
Vai! Efraima dzērāju lepnības vainagam un viņa godības krāšņuma vītušajam ziedam, kas galvā leknās ielejas vīna skurbušiem!


text:
Redzi, Kungam ir kas stiprs un varens: kā krusas vētra, kā plēsējs negaiss, kā strauju ūdeņu vētra, kas pārplūst, – ar roku viņš tos noliks pie zemes!


text:
Viņa godības krāšņā greznuma vītušais zieds, kas galvā leknās ielejas dzērājiem, kļūs kā pirmās ražas vīģe vasaras sākumā, kas vien redzēs, pamanīs to – kā rokā, tā aprīs to!


text:
Bet arī tie grīļojas vīnā, no stipra dzēriena zvārojas, gan priesteris, gan pravietis no stiprā grīļojas, vīna tie apdulluši, no stiprā tie zvārojas, šļupst redzējumus, muld spriedumus!


text:
Kam lai viņš ierāda zināšanu, kam lai viņš skaidro vēsti, vai tiem, kas atņemti no mātes piena, kas tikko no krūts atrauti –


text:
Viņš jau tiem teica: “Te ir miera vieta, lai atpūšas nogurušais, šeit ir rimta vieta,” – bet tie dzirdēt vis negribēja!


text:
Tāds būs tiem Kunga vārds: “Soli tur, soli šur, soli tur, soli šur, teci nu, teci nu, drīz šurp, drīz turp!” – lai tie staigā un atpakaļ klūp, lai tiek satriekti, notverti, sagrābti!


text:
Tādēļ, ka jūs teicāt: “Mēs derību noslēguši ar nāvi un šeolu arīdzan – kad plūdu uzplūdi pāri nāks, mūs jau tie neķers, jo meli ir mūsu patvērums un viltus mums paslēptuve!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: “Redzi, es likšu Ciānā pamata akmeni, raudzes akmeni, dārgu stūrakmeni, pamatu pamatu – kas tic, tas netrūksies!


text:
Tiesu es likšu par savu mēru un taisnību par atsvaru – tad krusa noraus meļu pajumti un paslēptuvi aizskalos ūdeņi!”


text:
Jūsu derība ar nāvi tiks apklāta, jūsu līgums ar šeolu nebūs spēkā, plūdi pārņems, iedami pāri, tie jūs aizslaucīs!


text:
Kad tie jums ies pāri, tie pārņems jūs, ik rītu gāzīsies pāri, dienu un nakti – būs tikai šaušalas, lai jūs saprastu vēsti!


text:
Jo Kungs celsies Peracīma kalnā, tas trīcēs kā Gibeonas ieleja – lai darītu savu darāmo, svešs viņa darāmais, lai savu darbu paveiktu, svešatns viņam darbs!


text:
Tālab nepaļājiet, ka jūsu važas netop vēl stingrākas, es dzirdēju: iznīcība jau lemta – no Kunga, Pulku Kunga, tā nāks pār visu zemi!


text:
Kad lauks būs līdzens, vai viņš nekaisīs tur dilles un nesēs ķimenes? Vai nesviedīs kviešus rindās un miežus, kur pienākas, vai neapkaplēs malu?


text:
Ne jau uz klona kuļ dilles, nedz vērša ratu pār ķimenēm laiž – dilles izsit ar nūju un ķimenes ar mietu!


text:
Labību nemaļ klonā, to nedauza par ilgu – kultin to pārkuļ, ar spēku iet pāri vērša rats, bet pavisam to nesamaļ!


text:
Vai! – Ariēla, Ariēla ! Pilsēta, kurā apmeties Dāvids! Lieciet gadu pie gada, lai aizrit svētki pēc svētkiem!


text:
Tad tu runāsi zemāka par zemi, zemu pīšļos skanēs tevis sacītais, kā rēgs no zemes kāps tava balss, no pīšļiem čukstēs tava runa.


text:
Svešinieku pulks būs kā sīki putekļi, varmāku pulks kā izkaisītas pelavas, tie nāks piepeši, pēkšņi –


text:
Pulku Kungs tevi piemeklēs ar pērkonu, zemestrīci un varenu balsi, ar virpuli, auku un rijošas uguns liesmu!


text:
Kā sapnis nāks redzējums naktī – visu tautu pūlis cīnās pret Ariēlu, visi cīnās pret to, pret viņas nocietinājumiem un žņaudz viņu!


text:
Būs tā – izsalkušais sapņo un, redzi, jau ēd! – bet pamostas tukšā dūšā, izslāpušais sapņo un, redzi, jau dzer! – bet pamostas, redzi, dvēsele gurst bez veldzes – tā būs visu tautu pulkam, kas cīnīsies pret Ciānas kalnu!


text:
Ļimstiet, ka saļimstat, žilbstiet, ka apžilbstat – tie piedzēruši, bet ne no vīna, tie grīļojas, bet ne no stipra dzēriena!


text:
Jo Kungs pār jums izlējis miega garu, aizvēris jūsu acis – praviešus – un apsedzis jūsu galvas – redzētājus!


text:
Jums šis redzējums ir kā aizzīmogotas grāmatas vārdi – to viņi iedod kādam, kurš prot burtot, un saka: lasi nu šo! – Bet tas saka: es nevaru, jo tā ir aizzīmogota!


text:
Tad grāmatu iedod kādam, kurš burtot neprot, un saka: lasi nu šo! – Bet tas saka: es neprotu lasīt grāmatā!


text:
Tad Kungs teica: “Tādēļ ka šī tauta man tuvojas tikai ar muti un godā mani tikai ar lūpām, bet sirds tiem tālu no manis, un manis bijāšana tiem tikai samācīts cilvēku bauslis,


text:
tādēļ, redzi, es šai tautā vēl darīšu brīnumu brīnumus, ies gudro gudrība postā, un prāts no saprātīgajiem slēpsies!”


text:
Vai! tiem, kas savus nodomus slēpj no Kunga jo dziļi, tumsā to darbi, un viņi saka: “Kurš mūs ieraudzīs, kurš mūs pazīs!”


text:
Jūs atsprākleņi! Vai tad māls uzskatāms par tā veidotāju, vai tad darinājums par savu darinātāju saka: viņš mani nav taisījis! Vai veidotais saka par savu veidotāju: viņš nekā nesaprot!?


text:
kas cilvēku apgrēcina ar vārdiem, kas uzglūn vārtos tam, kas spriež tiesu, un ar niekiem novērš taisno!


text:
Tādēļ Kungs, kas izpirka Ābrahāmu, tā saka Jēkaba namam: “Tagad Jēkabs vairs nebūs kaunā, nu viņa vaigs vairs nenobālēs!


text:
Kad viņš un viņa pēcnācēji ieraudzīs manu roku darbus pie sevis, tie svētīs manu vārdu, tie svētīs Jēkaba Svēto un bīsies Israēla Dieva.


text:
“Vai! dumpīgiem dēliem,” saka Kungs, “ka tie dara ne pēc mana padoma, ka tie līgst ne pēc mana Gara, krādami grēku pie grēka!


text:
Tie grasās uz Ēģipti doties – man vis nav prasījuši! – un tverties faraona patvērumā, un glābties Ēģiptes ēnā!


text:
visi piedzīvos kaunu dēļ tautas, kam nav ko dāvāt, – tā nevar ne līdzēt, nedz ko dot, tik kaunu un apsmieklu!”


text:
Vēstījums par dienvidu nezvēriem. Posta un moku zeme, no turienes nāk lauvas un lauvenes, odzes un lidojoši pūķi. Tie nes savas bagātības uz ēzeļu mugurām un savus dārgumus uz kamieļu kupriem – tautai, kas tiem neko nedos!


text:
Tagad ej un raksti to viņiem uz dēlīša, ieraksti grāmatā, lai paliek nākamām dienām, par liecību uz mūžiem!


text:
Tie redzētājiem saka: neredziet! Un praviešiem: neskatiet mums taisnību – runājiet, kā mums patīk, skatiet tik tīkamu vien,


text:
Tādēļ tā saka Israēla Svētais: “Tādēļ ka jūs nicināt šo vārdu, paļaujaties uz varmācību un negodīgumu un uzticaties tām,


text:
Viņš tos sadauzīs kā podnieks krūku, sadragās bez žēlastības, ka neatradīsies pat māla lauska, ar ko krāsnī izgrābt ogles vai pasmelt ūdeni.”


text:
Jo tā saka Kungs Dievs, Israēla Svētais: “Atgriežoties un rimstot jūs būtu glābti, klusi un paļāvīgi jūs būtu vareni – bet jūs negribat!”


text:
Turklāt jūs sakāt: nē! Zirgos aizbēgsim! – Tad nu bēdziet! – Rumakos aiztrauksim! – Ātri būs jūsu vajātāji! –


text:
Tūkstotis – no viena vīra kara sauciena un no piecu vīru kara sauciena – visi! Tā jūs bēgsiet! No jums tikai karoga kāts kalngalā paliks, tik miets paugura galā!


text:
Taču Kungs gaida jūs apžēlot, tādēļ viņš ceļas, lai būtu jums žēlsirdīgs, – jo Kungs ir taisnas tiesas Dievs, svētīti visi, kas cer uz viņu.


text:
Ciānas tauta, kas mīti Jeruzālemē, raudāt tev nebūs jāraud, žēlot viņš žēlos, kad tu kliegsi, tikko sadzirdēs – tūdaļ atbildēs!


text:
Kungs jums dos sēru maizi un spaidu ūdeni, bet tavs Skolotājs vairs neslēpsies, pats savām acīm tu redzēsi Skolotāju.


text:
tad tu aizmēzīsi savus sudraba pārklātos tēlus, savus zeltā kaltos lējumus aizmetīsi kā nešķīstību. Ejiet! – tu teiksi tiem.


text:
Tad viņš sēklai dos lietu, un labība, ko dos zeme, būs lekna un trekna, tajā dienā tavi ganāmpulki ganīsies plašā zālainē.


text:
Tad visos augstajos kalnos un visos dižajos pauguros būs straumes, kur ritēs ūdens, – lielā slaktiņa dienā grūs torņi!


text:
Tad mēnessgaisma būs kā karsētājas gaisma, bet karsētājas gaisma būs septiņkārša, kā to septiņu dienu gaisma, kad Kungs pārsies savas tautas vātis un dziedēs brūces, ko bija sitis.


text:
Redzi, Kunga vārds no tālienes nāk, deg viņa dusmas un mākoņi griežas, viņa lūpas ir niknuma pilnas un viņa mēle kā rijoša uguns,


text:
viņa elpa kā plūstoša upe, kas līdz kaklam sniedzas, – nu šūpos tautas nīcības sietā, nu tautām žokļos būs maldu iemaukti!


text:
Tad jums būs dziesma kā naktī, kad svētkus svin, līksma sirds, kā stabulei līdzi ejot, tekot uz Kunga kalnu, uz Israēla klinti!


text:
Kungs liks, lai atskan viņa godības balss – tad redzēs, kā viņa elkonis noliecas dusmu kvēlē un rijošā uguns liesmā, vētrā, negaisā un akmens krusā!


text:
Ikreiz, kad pāri ies pārmācības rīkste, ar kuru tos šaustīs Kungs, – ar bungām un stīgām, ar cīņai paceltu roku viņš karos pret tiem,


text:
jo kurtuve jau sen ierīkota – arī ķēniņam tā jau gatava – dziļa un plata, un uguns sārts, un malkas papilnam – Kunga dvesma kā sēra straume to aizdedzinās!


text:
Vai! tiem, kas dodas uz Ēģipti pēc palīga, kas uz zirgiem paļaujas! Viņi paļaujas uz kararatiem, jo to daudz, un uz jātniekiem, jo tie varen stipri! Uz Israēla Svēto tie neraugās, un Kungu tie nemeklē!


text:
Bet arī viņam gudrības gana, viņš nesīs nelaimi, savus vārdus viņš neatsauks – viņš celsies pret ļaundaru namu un tiem, kas nekrietnajiem palīdz!


text:
Ēģiptieši ir cilvēki, nevis dievi, un viņu zirgi ir miesa, ne gars – Kungs jau izstiepis savu zobenu, kad klupinās palīgu, tad kritīs ir tas, kam šis palīdzējis, – visi ies bojā!


text:
Jo Kungs man teica tā: “Kā lauva ņurd vai lauva jaunulis pie laupījuma, kaut klaigā uz viņu viss ganu pulks – no klaigām tas nebīstas, no pūļa vis netrūkstas! Tā nāks lejā Pulku Kungs cīnīties Ciānas kalna virsotnē!


text:
Tajā dienā jūs visi atmetīsiet savus sudraba dievekļus un savus zelta dievekļus, ko savām rokām par grēku darinājuši!


text:
Asīrija nekritīs no vīra zobena, nedz cilvēka zobens to aprīs – tomēr tie bēgs no zobena un tās jaunekļus aizdzīs klaušās!


text:
Tās klints šausmās sagrūs, augstmaņi bīsies no karoga,” saka Kungs, kam Ciānā liesmu kvēle un kam Jeruzālemē krāsns!


text:
Ikviens taps kā pavēnis, kā patvērums no negaisa, kā ūdens straumes sausumā, kā varenas klints ēna pagurušai zemei.


text:
jo nelga tik neldzības gvelž un viņa sirds dara ļaunu, lai piekoptu bezdievību un runātu aplam par Kungu, lai to, kas badā, vēl patukšotu, lai slāpstošam atrautu valgmi!


text:
Blēža rīks – ļaundarība, un viltu viņš kaļ, lai nabagos melu vārdiem putinātu, kur trūcīgā vārdos taču taisnība!


text:
par manas tautas zemi, kur dadži un ērkšķi slejas, par visiem līksmajiem namiem, kas prieka pilsētā!


text:
Jo pils nu pamesta, trokšņainā pilsēta atstāta, pakalns un sargtornis uz mūžiem grimuši čūkslājā, mežēzeļiem par prieku un lopiem par ganībām,


text:
līdz no augšienes pār mums izlies Garu – tad tuksnesis kļūs par auglīgu zemi un auglīgu zemi turēs par mežu!


text:
Vai! tev, postītāj, kas pats neesi postīts, un krāpniek, kas pats neesi krāpts! Kad būsi mitējies postīt, tad izpostīs tevi! Kad būsi stājies krāpt, tad apkrāps tevi!


text:
Tu vienmēr uz viņu paļausies, gudrībā un atziņā ir glābiņa papilnam, Kunga bijāšana ir tev dārgums no viņa!


text:
Izdeldētas stigas, vairs neviens neiet pa taku, lauzta derība, atmestas pilsētas, vairs par cilvēku nedomā!


text:
Baidās Ciānā grēcinieki, trīsas sakampj bezdievjus: kurš no mums paliks dzīvs? Te rijoša uguns! Kurš no mums paliks dzīvs? Te mūžīga kvēle! –


text:
Kas staigā taisnībā un patiesi runā, kas varmācīgu guvumu nievā, kas savu roku krata un kukuli neņem, kas aizbāž ausis, kad sauc uz varasdarbiem, kas aizklāj acis, lai ļaunu neredzētu, –


text:
tāds augstumos dzīvos, klinšu cietoksnis tam būs patvērums, tam dos viņa maizi, tam ūdens būs nodrošināts!


text:
Šo neķītro tautu tu vairs neredzēsi – tautu, kam tumša runa, ko nesajēgt, kam stostīga mēle, ko nesaprast!


text:
Raugies, Ciāna, mūsu svētku pilsēta, tavas acis skatīs Jeruzālemi, rimtu mājvietu, telti, ko neizļodzīt, – tās mietiņus neizraus nemūžam, tās saites nekad vairs nesaraus!


text:
Jo tur mums savā godībā Kungs, tur upes un plašas straumes, tur netikt ar airu laivu,<br/> neizbraukt vareniem kuģiem!


text:
Vaļīgas tavas virves, nevar noturēt mastus, nedz nostiept buru – kad dalīs dāsno laupījumu, pat tizlais sev salaupīs gana!


text:
Nāciet, tautas, klausieties, sadzirdiet, ļaudis, klausies, zeme, un viss, kas to pilda, zemes virsa un viss, kas nāk no tās!


text:
Jo Kungam dusmas pret visām tautām un niknums pret visiem to pulkiem, viņš tās nīcībai nolēmis, atdevis nokaušanai!


text:
Satrups viss debesu pulks, kā rakstu rullis saritināsies debesis, visi to pulki nobirs kā vīnakokam lapas, kā nobirst vīģes!


text:
Tad debesīs mans zobens atdzersies – redzi, pret Edomu tas laidīsies, pret tautu, ko esmu lēmis iznīcībai!


text:
Kunga zobens asiņu pilns, ar tauku treknumu, ar jēru un āžu asinīm, ar aunu nieru taukiem, jo Bocrā Kunga kaujamais upuris un liels slaktiņš Edoma zemē!


text:
Meža vērši kritīs kopā ar tiem, bullēni kopā ar vēršiem – viņu zeme atdzersies asiņu un viņu pīšļi tauku treknumu!


text:
Dienu un nakti tā nedzisīs, mūžam no tās celsies dūmi, no audzes audzē tā kalšņa vien paliks, nemūžam tur vairs neviens neies!


text:
To mantos dzeloņcūkas un ūpji, pūces un kraukļi tur mitīs, un viņš pār to izstieps sajukuma mēru un jucekļa atsvarus!


text:
Pār tās mūriem pacelsies ērkšķi, nātres un dadži – pār nocietinājumiem, tā būs šakāļu mājvieta un patvērums strausenēm!


text:
Tur plēsoņas ar hiēnām tiksies, tur āžkāji sasauksies viens ar otru, tur naksneniece apmetīsies, sev atpūtas vietu radīs.


text:
Meklējiet Kunga grāmatā un lasiet – tur netrūks neviena no šiem, ne viena, ne otra tur netrūks, jo Kunga mute tā vēlējusi un viņa Gars tos tur sapulcējis!


text:
Tādu lozi viņš izmetis tiem, tādu mēru viņa roka tiem piešķīrusi – uz mūžiem tie iemantos to, uz audžu audzēm tie dzīvos tur!


text:
Plauktin lai plaukst un līksmot lai līksmo ar dziesmu, tai dos Lebanona godu, Karmela un Šāronas varenību – tie ieraudzīs Kunga godu, mūsu Dieva varenību!


text:
Sakiet izbiedētajām sirdīm: “Esiet stipras un nebaidieties! Redzi, jūsu Dievs! Atriebt viņš nāk, atmaksas Dievs, viņš nāk jūs glābt!”


text:
Tizlais tad lēks kā briedis un gavilēs mēmajam mēle – tad tuksnesī ūdeņi uzbangos un kailatnē straumes!


text:
Smiltāji kļūs par dīķiem, izdegušā zemē izvirdīs ūdens, šakāļu midzenis sazaļos, tur zāles un niedrāji kuplos!


text:
Tur būs taka un ceļš, to sauks par svēto ceļu, nešķīstais neies pa to – tas ceļa gājējiem, muļķi tur neklīdīs!


text:
Kunga izpirktie atgriezīsies, ar gavilēm steigs uz Ciānu, mūžīgs prieks klās viņu galvas, tos pārņems līksme un prieks, bēgs bēdas un skumjas!


text:
Ķēniņa Hizkijas četrpadsmitajā gadā Asīrijas ķēniņš Sanherībs cēlās pret visām nocietinātajām Jūdas pilsētām un sagrāba tās.


text:
Tad Asīrijas ķēniņš pie ķēniņa Hizkijas sūtīja lielu karaspēku no Lāhīšas uz Jeruzālemi kopā ar savu virsnieku vadoni, lai tas nostājas ceļā uz augšējo dīķi, kur iet taka uz Velētāju tīrumu.


text:
Tam pretī iznāca Eljākīms, Hilkijas dēls, kas bija nama pārvaldnieks, un rakstvedis Šebna, un Joāhs, Āsāfa dēls, kas bija lietvedis.


text:
Un virsnieku vadonis tiem teica: “Tā runājiet ar Hizkiju: tā saka lielais ķēniņš, Asīrijas ķēniņš: kas tev par paļāvību! Uz ko tu paļaujies?


text:
Es saku: tavs karošanas padoms un spēks ir tikai vārdi tev uz lūpām! Uz ko tu tagad paļaujies, ka dumpo pret mani?!


text:
Redzi, tu paļaujies uz Ēģipti, uz aizlauztu niedres spieķi – kas uz tā atbalstās, tam tas izduras cauri plaukstai! – tāds ir faraons, Ēģiptes ķēniņš, pret visiem, kas uz viņu paļaujas.


text:
Bet, ja tu man saki: mēs paļaujamies uz Kungu, mūsu Dievu! – vai tad ne viņš ir tas, kura augstienes un altārus Hizkija novāca, sacīdams Jūdai un Jeruzālemei: jums jāzemojas tikai vienā altārī! –


text:
Tad nu salīgstiet ar manu kungu, Asīrijas ķēniņu, un es jums došu divus tūkstošus zirgu – vai jums ir gana jātnieku, ko uz tiem sēdināt?!


text:
Kā tad tu taisies stāties pretī kaut vienam no mana kunga mazākajiem virsniekiem! – bet tu paļaujies uz Ēģiptes zirgiem un kararatiem!


text:
Un tagad – vai tad bez Kunga ziņas es esmu nācis pret šo zemi, lai to nopostītu! Kungs man teica: ej uz to zemi un noposti to!”


text:
Tad Eljākīms, Šebna un Joāhs teica virsnieku vadonim: “Runā jel ar saviem kalpiem aramiešu valodā, jo mēs to saprotam, – nerunā ar mums jūdu valodā, ka nedzird tie ļaudis, kas ir uz mūra!”


text:
Un virsnieku vadonis teica: “Vai mans kungs mani sūtījis sacīt šos vārdus tavam kungam un tev? Vai ne pie tiem vīriem, kas sēž uz mūra un kam kopā ar jums būs jāēd pašu mēsli un jādzer pašu mīzali?”


text:
Tad virsnieku vadonis nostājās un skaļā balsī sauca jūdu valodā: “Klausieties lielā Asīrijas ķēniņa vārdus!


text:
Lai Hizkija jūs nedrošina ar Kungu, sacīdams: Kungs mūs noteikti izglābs, šī pilsēta netiks atdota Asīrijas ķēniņam!


text:
Neklausieties uz Hizkiju, jo tā saka Asīrijas ķēniņš: noslēdziet ar mani līgumu un nāciet pie manis, tad jūs pārtiksiet katrs no sava vīna un katrs no sava vīģes koka un jūs dzersiet katrs no savas akas,


text:
līdz es nākšu un ņemšu jūs sev līdzi uz zemi, kas ir tāda pati kā jūsu zeme, tā ir zeme, kur ir labība un jaunvīns, kur maize un vīnadārzi!


text:
Lai Hizkija jūs neviļ, sacīdams: Kungs mūs glābs! Vai kāds no citu tautu dieviem ir glābis savu zemi no Asīrijas ķēniņa rokas?!


text:
Kurš no visiem šo zemju dieviem ir izglābis savu zemi no manas rokas – tad kādēļ lai Kungs no manis glābtu Jeruzālemi!?”


text:
Tad Eljākīms, Hilkijas dēls, kas pārvaldīja namu, un rakstvedis Šebna, un lietvedis Joāhs, Āsāfa dēls, atgriezās pie Hizkijas, saplēsa savas drānas un pastāstīja viņam virsnieku vadoņa sacīto.


text:
Viņš sūtīja nama pārvaldnieku Eljākīmu, rakstvedi Šebnu un priesteru vecajos, maisos tērptus, pie pravieša Jesajas, Āmoca dēla.


text:
Varbūt Kungs, tavs Dievs, izdzirdēs, ko sacījis virsnieku vadonis, ko Asīrijas ķēniņš sūtījis izsmiet dzīvo Dievu, – varbūt viņš to sodīs par vārdiem, ko dzirdējis Kungs, tavs Dievs, bet tu raidi augšup lūgšanu par to atlikumu, kas te vēl atrodams!”


text:
un Jesaja tiem teica: “Tā sakiet savam kungam: tā saka Kungs: nenobīsties vārdu dēļ, ko dzirdēji, kad Asīrijas ķēniņa kalpi ar tiem mani paļāja!


text:
Redzi, es ielikšu viņā garu – viņš saklausīsies tenkas un dosies atpakaļ uz savu zemi, un es likšu, lai viņš krīt no zobena savā zemē!”


text:
Kad virsnieku vadonis atgriezās, viņš uzzināja, ka Asīrijas ķēniņš uzbrūk Libnai, – tas bija dzirdējis, ka viņš jau devies projām no Lāhīšas,


text:
padzirdējis par Kūšas ķēniņu Tirhāku sakām: tas jau devies cīnīties pret tevi! – un, to saklausījis, viņš sūtīja vēstnešus pie Hizkijas, sacīdams:


text:
“Tā sakiet Jūdas ķēniņam Hizkijam: lai tevi nepieviļ Dievs, uz kuru tu paļaujies, domādams, ka Jeruzāleme netiks atdota Asīrijas ķēniņam!


text:
Redzi, tu esi dzirdējis, ko Asīrijas ķēniņi darījuši visām zemēm – tās nopostījuši! – un tu vēl ceri glābties?!


text:
Vai viņus izglāba to tautu dievi, ko nopostīja mani tēvi – Gozānu un Hārānu, un Recefu, un Ēdenes dēlus, kas bija Telāsārā.


text:
Kur ir Hamātas ķēniņš un Arpadas ķēniņš, un Sefarvaimas pilsētas ķēniņš, tāpat Hēnas un Ivas ķēniņi?”


text:
Hizkija ņēma vēstuli, ko bija atnesuši vēstneši, lasīja to un tad devās uz Kunga namu. Tur Hizkija attina to Kunga priekšā.


text:
“Pulku Kungs, Israēla Dievs! Tu starp ķerubiem mīti, tu vienīgais Dievs visām zemes valstībām, tu darināji debesis un zemi!


text:
Pievērs, Kungs, savu ausi un klausies, atver, Kungs, savas acis un redzi, sadzirdi visus Sanherība vārdus, ko viņš atsūtījis, izsmiedams dzīvo Dievu!


text:
un viņu dievus tie ugunī meta, jo tie nav dievi, bet cilvēka roku darbs – koks un akmens –, tādēļ tie tika izdeldēti!


text:
Tad nu, Kungs, mūsu Dievs, glāb mūs no viņa rokas, lai visas zemes valstības zina, ka tu vienīgais esi Kungs!”


text:
Jesaja, Āmoca dēls, lika Hizkijam teikt: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs: tādēļ ka tu lūdzies mani Sanherība, Asīrijas ķēniņa, dēļ,


text:
Kungs par viņu sacīja šos vārdus: nicina tevi un nievā tevi, jaunava, Ciānas meita, tev aiz muguras galvu krata, Jeruzālemes meita!


text:
Tu saviem kalpiem liki izsmiet manu Kungu, tu sacīji: man daudz kararatu, es kāpšu kalnu virsotnēs, tur tālu Lebanonā, nocirtīšu tā slaidos ciedrus, tā lepnākās cipreses, tā augstienēs nokļūšu, tā auglīgajā mežā!


text:
Vai jau izsenis neesi dzirdējis – to es esmu darījis, kopš senām dienām to nolicis, un tagad es lieku tam notikt, lai drupu kaudzēs sabrūk nocietinātās pilsētas!


text:
Un šī tev ir zīme – šogad ēdīs to, kas atmatā, un arī nākamajā gadā atmatā augušo, bet trešajā gadā jūs sēsiet un vāksiet, jūs stādīsiet vīnadārzus un ēdīsiet to augļus!


text:
Tad Kunga eņģelis gāja un nokāva Asīrijas nometnē simts astoņdesmit piecus tūkstošus. Un citi rīta agrumā ceļas, un, redzi, šie visi guļ beigti!


text:
Kad viņš zemojās sava dieva Nisroha namā, viņa dēli Adramelehs un Sarecers nokāva viņu ar zobenu, bet paši aizmuka uz Arārata zemi. Pēc viņa sāka valdīt viņa dēls Ēsar-Hadons.


text:
Tajās dienās Hizkija saslima uz miršanu. Pie viņa atnāca pravietis Jesaja, Āmoca dēls, un teica: “Tā saka Kungs: nokārto sava nama lietas, jo tu mirsi un vairs neatveseļosies.”


text:
un sacīja: “Ak, Kungs, atceries taču, ka es staigāju tavā priekšā patiesībā un no visas sirds un ka es darīju labu!” – un Hizkija gauži raudāja.


text:
“Ej un runā uz Hizkiju: tā saka tava tēva Dāvida Dievs: es sadzirdēju tavu lūgšanu un redzēju tavas asaras – redzi, es pielikšu tavai dzīvei vēl piecpadsmit gadus!


text:
Redzi, es pagriezīšu atpakaļ ēnu Āhāza saules pulkstenī, pagriezīšu atpakaļ sauli par desmit iedaļām!” – un tad saule pakāpās atpakaļ par desmit iedaļām, tāpat kā pirmīt bija kāpusi uz priekšu.


text:
“Es sacīju: jau pusmūžā man ir jāaiziet, uz šeola vārtiem es norīkots uz visiem gadiem, kas manam mūžam atlikuši!


text:
Es teicu: vairs man neredzēt Kungu, Kungu dzīvo zemē, vairs man cilvēku neredzēt tur, kur mīt beigtie!


text:
Mans mājoklis aizrauts, no manis noritināts kā ganu telts, kā audējs es savu dzīvi tinu, nu izrauts no stellēm – dienu un nakti viņš galē mani!


text:
Kā bezdelīga, kā dzērve es klaigāju, kā balodis guldzinu, man acis gurdas, ka ne pacelt, – mans Kungs, esmu nospiests, palīdzi man!


text:
Ko lai es saku, viņš man tā teica – viņš arī darīja, visi mani gadi aizskrējuši, nu dvēselē rūgtums!


text:
Redzi, rūgtum rūgtais nāk man par labu, tu izrāvi manu dvēseli no nīcības bedres, tu sev aiz muguras aizliki visus manus grēkus!


text:
Tajā laikā Bābeles ķēniņš Merodah-Baladāns, Baladāna dēls, sūtīja Hizkijam vēstules un dāvanas, jo viņš bija dzirdējis, ka tas sasirdzis un atkal atlabis.


text:
Hizkija priecājās par to un izrādīja visu savu dārgumu krātuvi – sudrabu, zeltu, smaržvielas un dārgo eļļu – un visu savu ieroču namu, un visu, kas vien atradās viņa mantnīcā, – Hizkijas namā nebija lietas, ko viņš no visiem saviem labumiem nebūtu parādījis.


text:
Tad pravietis Jesaja nāca pie ķēniņa Hizkijas un sacīja: “Ko teica šie vīri, un no kurienes tie pie tevis nākuši?” Hizkija sacīja: “Tie atnākuši pie manis no tālas zemes, no Bābeles!”


text:
Un Jesaja teica: “Ko tie redzēja tavā namā?” Hizkija sacīja: “Tie redzēja visu, kas ir manā namā; manā mantnīcā nav nekā, ko tie nebūtu redzējuši!”


text:
redzi, nāk dienas, kad uz Bābeli aiznesīs visu, tavā namā un ko tavi tēvi krājuši līdz šai dienai, neatliks nekā, tā saka Kungs,


text:
Un Hizkija teica Jesajam: “Labs ir Kunga vārds, ko tu sacīji!” – jo viņš domāja: “Manas dzīves laikā būs miers un drošība!”


text:
Runājiet sirsnīgi uz Jeruzālemi, sauciet uz to, jo tās ciešanas ir piepildītas un tās vaina piedota, jo tā divkārt no Kunga rokas dabūjusi par visiem saviem grēkiem!


text:
Visas ielejas lai aizber, visus kalnus un paugurus nolīdzina, lai nelīdzens paliek līdzens un raupjums gluds!


text:
Balss saka: “Sauc!” – Un es teicu: “Ko lai es saucu?!” – Visa radība ir kā zāle, viss tās jaukums kā ziedi laukā!


text:
Kāp augstā kalnā, kāp, vēstī Ciānai labu, sauc no visa spēka, vēstī Jeruzālemei labu, sauc, nebaidies, saki Jūdas pilsētām: redzi, jūsu Dievs,


text:
redzi, Kungs Dievs ar spēku nāk, ar savu izstiepto elkoni valda, redzi, viņam ir atmaksa, viņa atdarīšana iet viņam pa priekšu!


text:
Kā gans savu pulku viņš ganīs, viņš pulcēs ar savu elkoni, pie savām krūtīm jērus nesīs, un avjumātes aprūpēs!


text:
Kas ar sauju ūdeņus izmērījis, kas debesis rokām aptvēris, kas zemes pīšļus mērtraukā sabēris, kas kalnus svaros nosvēris un ar atsvariem pakalnus?


text:
Kam viņš padomu prasījis, lai viņam ko paskaidrotu, lai viņu mācītu tiesas lietās, lai viņam mācītu zināšanu un saprašanu?


text:
Kam tāds upuris nav pa spēkam, tas izraugās koku, kas nepūst, to izvēlas gudrs amatnieks, lai uzslietu elku, kas nekust!


text:
Vai jūs nezināt, vai jūs nedzirdat, vai jau no iesākuma jums nav sacīts, vai kopš zemes radīšanas jūs nesajēdzat,


text:
kas sēž pār zemes jumu – tās mītnieki ir kā siseņi, kas debesis izstiepj kā aizkaru, kas tās izpleš kā telti, kur dzīvot!?


text:
Knapi iedēstīti, knapi iesēti, knapi saknes laiduši, zemē iesakņojušies – viņš tiem uzdveš, un tie nokalst, un vētra tos izrauj kā salmus!


text:
paceliet augšup acis, redziet, kas radījis šos, kas pēc skaita visiem to pulkiem liek rasties, kas tos visus nosaucis vārdā savā lielajā varā un spēka stiprumā, ka tur netrūkst nenieka!


text:
Jēkab, kādēļ tu saki un tu, Israēl, runā: manas gaitas Kungam apslēptas, Dievam gar manu tiesu nav daļas! –


text:
Vai tu nezini, vai tu neesi dzirdējis – mūžīgs Dievs ir Kungs, kas radījis zemes malas, viņš nepagurs un nepiekusīs, neizdibināma ir viņa saprašana!


text:
Klusējiet manā priekšā, jūras salas, tautas, atgūstiet spēku! Tad nāciet un runājiet, sanāksim visi kopā uz tiesu!


text:
Kurš parādās no saullēkta puses – ik uz soļa viņam taisnība pretī nāk? Tautas noliktas viņa priekšā, viņš ķēniņus samin, par pīšļiem tos padara ar savu zobenu, kā salmus sakapā ar savu loku!


text:
Kurš to ir radījis un darinājis, izsaucot ļaužu audzes no iesākuma? – Es, Kungs, esmu pirmais, un ar pēdējiem – tas esmu es!


text:
Amatnieks drošināja zeltkali un vesera cilātājs to, kas ar āmuru zvetē, tie teica: stiprinājums ir labs, un piesita ar tapām, lai nekust!


text:
kurus no zemes malām es esmu sapulcējis, no nostūriem kopā sasaucis, teicis: jūs, mani kalpi, jūs es izraudzījos un neesmu atmetis!


text:
Nebaidies, jo es esmu ar tevi, nebīsties, es esmu tavs Dievs, es spēcināšu tevi, tev palīdzēšu, ar savu labo taisnības roku es tevi uzturēšu!


text:
Tu tos meklēsi, bet neatradīsi – tos, kas sacenšas ar tevi, – no tiem paliks tik nieks, kas ar tevi karojuši!


text:
Jo es esmu Kungs, tavs Dievs, es stiprinu tavu labo roku, es saku tev: nebaidies, es esmu tavs palīgs!


text:
Nebaidies, Jēkab, tu tārps, un tu, Israēl, – es tev palīdzēšu, saka Kungs, tavs izpircējs ir Israēla Svētais!


text:
Redzi, es tevi padarīšu par kuļamo veltni, kas no jauna taisīts, kam asas tapas, tu kulsi kalnus un satrieksi tos, tu paugurus vērtīsi pelavās!


text:
Tu tos vētīsi, un vējš tos aizraus, un viesulis tos izkaisīs, – bet tu līksmosi par Kungu, par Israēla Svēto tu gavilēsi!


text:
Nabagie un sūrdieņi meklē ūdeni – bet nav! Tiem slāpēs tūkst mēle – es, Kungs, tiem atbildēšu, es, Israēla Dievs, viņus nepametīšu!


text:
Es likšu, lai kalnu korēs izlaužas upes un ieleju vidū avoti, es tuksnesi padarīšu par ūdens klajumu, un izkaltušā zemē izvirdīs ūdeņi!


text:
Es tuksnesī stādīšu ciedrus, akācijas, mirres un olīvkokus, kailatnē es dēstīšu cipreses, gobas un pīnijas,


text:
lai viņi redz un zina, lai pievēršas tam un sajēdz visi, ka Kunga roka to darījusi, ka Israēla Svētais to radījis!


text:
Lai tie nāk un mums saka, kas notiks! Stāstiet mums, kas bija iepriekš, un mēs tam pievērsīsim savas sirdis, lai zinātu, kas notiks turpmāk, un stāstiet mums to, kas vēl būs!


text:
Stāstiet, kas notiks vēlāk, lai mēs zinām, ka jūs esat dievi, dariet taču labu vai ļaunu, lai trūkstamies un drebam visi!


text:
Es ziemeļos urdīju kādu, un tas nāca no saullēktiem, piesaukdams manu vārdu, viņš nāk pār valdniekiem kā pār glūdu, kā podnieks, mīcīdams mālus!


text:
Kas to būtu jau iesākumā teicis, ka mēs zinātu jau iepriekš, ka mēs varētu sacīt: viņam taisnība! – Taču nav teikts un nav sacīts, nav neviens dzirdējis jūs runājam!


text:
Es skatos, un tur nav neviena, starp tiem nav neviena, kas dotu padomu, un, kad jautāju, neviens man neatbild.


text:
“Redzi, tas ir mans kalps, es viņu stiprinu, mans izredzētais, kas manai dvēselei tīk, – es viņam devu savu Garu, viņš nesīs tautām tiesu!


text:
Viņš nebūs nedz salauzts, nedz slābs, iekams nepiepildīs tiesu uz zemes – uz viņa bauslību cerību liek jūras salas!”


text:
Tā saka Dievs Kungs, kas radījis debesis un tās izpletis, kas izplājis zemi un to, kas tur dīgst, kas dod dvašu ļaudīm uz tās un garu tiem, kas staigā pa to!


text:
“Es esmu Kungs, es tevi taisnībā saucu, es tevi tveru pie rokas, sargu tevi un ieceļu tevi par derību tautai, par gaismu visām tautām!


text:
Iepriekšējās lietas ir piepildījušās, un tagad es vēstīšu jaunas, pirms tās notiek, – es tās darīšu jums zināmas!”


text:
Dziediet Kungam jaunu dziesmu, slavējiet viņu no zemes malām, jūs, kas dodaties jūrā, un visi, kas tur mīt, un piekraste un tās iemītnieki!


text:
Lai skandē tuksnesis un tā pilsētas, arī ciemi, kur Kēders mīt, gavilējiet, klinšu iemītnieki, no kalnu virsotnēm klaigājiet!


text:
Kungs kā spēkavīrs iziet, kā karavīrs rieš savu kvēli, tiešām viņš rēc un aurē, pret saviem naidniekiem viņš varens!


text:
Es noplicināšu kalnus un pakalnus, visu zelmeni izkaltēšu, pārvērtīšu upes par sērēm un nosusināšu dīķus!


text:
Aklos es vedīšu pa ceļiem, ko tie nepazīst, pa takām, ko tie nezina, es viņus vadīšu, tumsu to priekšā vērtīšu gaismā un grambas līdzenumā – tā es darīšu un neko nepametīšu!


text:
Tad atkāpsies un paliks kaunā tie, kas uz elkiem paļaujas un kas lējumiem saka: jūs esat mūsu dievi!


text:
Kurš vēl ir tik akls kā mans kalps un kurls kā manis sūtītais vēstnesis, kurš ir tik akls kā mans uzticamais un tik akls kā Kunga kalps?!


text:
bet tā ir aplaupīta un aptīrīta tauta, tie visi ir notverti alās un cietumu namos ieslēgti, par laupījumu tie kļuvuši, un nav kas tos glābj, par guvumu, un neviens nesaka: atdodiet! –


text:
Kas nodeva sirotājiem Jēkabu un Israēlu laupītājiem – vai ne Kungs, pret kuru mēs grēkojuši! – un tie vēl negrib staigāt viņa ceļos un klausīt viņa bauslībai!


text:
Tad viņš pār to izlēja savu dusmu kvēli un cīņas sparu, dedza uguni tam visapkārt – bet tas neapzinājās, sveilēja viņu – bet tas neņēma vērā!


text:
Tagad tā saka Kungs, tavs Radītājs, Jēkab, tavs Veidotājs, Israēl: “Nebaidies, es tevi izpirkšu, es tevi nosaucu tavā vārdā, tu esi mans!


text:
Kad tu iesi caur ūdeņiem, es būšu ar tevi, un cauri upēm, tās tevi neaizraus, kad caur uguni iesi, tu nesadegsi, liesma tevi neapsvilinās!


text:
Jo es esmu Kungs, tavs Dievs, Israēla Svētais ir tavs glābējs, par tevis izpirkšanu es atdevu Ēģipti, Kūšu un Sebu – par tevi!


text:
Tādēļ ka esi man vērtīgs, tu pagodināts, un es mīlu tevi – es atdošu ļaudis par tevi un tautas par tavu dzīvību!


text:
Nebīsties, jo es esmu ar tevi, tavus pēcnācējus es pārvedīšu no austrumiem, no vakariem tevi sapulcēšu,


text:
ziemeļiem es teikšu: atdodiet, – un dienvidiem: neturiet ciet! Pārvediet manus dēlus no tālienes un manas meitas no zemes malas! –


text:
Visas tautas nu sapulcētas, ļaudis kopā sanākuši, kurš no tiem var pastāstīt, kas bijis iepriekš, mums pasacīt – lai tie dod savas liecības un būs attaisnoti, lai klausās un saka: tā patiesība!


text:
“Jūs mani liecinieki,” saka Kungs, “un mani kalpi, ko izvēlējos, tādēļ atzīstiet un uzticieties man, apjēdziet, ka es tas esmu, pirms manis neviena Dieva nav bijis un nebūs pēc manis!


text:
Es pasludināju, un es izglābu, es jums jau sacīju: jums nav neviena cita, un jūs esat mani liecinieki, saka Kungs, un es esmu Dievs!


text:
Jau kopš tās dienas es tas esmu, neviens neglābsies no manas rokas. Kad es daru – kurš stāsies pretī?!”


text:
Tā saka Kungs, jūsu Izpircējs, Israēla Svētais: “Pēc jums es sūtīšu uz Bābeli, un aizvedīšu kā bēgļus visus kaldiešus kuģos, ar kuriem tie lepojās!


text:
kas izved cīņā kararatus un zirgus, gan karaspēku, gan stipriniekus – tie guļ vienuviet un necelsies, noplakuši kā apdzisis deglis!


text:
Redzi, es visu darīšu jaunu, jau tagad tas raisās, vai vēl neapjēdzat – es sataisīšu tuksnesī ceļu un tukšatnē upes,


text:
mani godās lauka zvēri, šakāļi un strausenes, jo es tuksnesī došu ūdeni un upes tukšatnē, lai padzirdītu savu izredzēto tautu,


text:
Savu sadedzināmo upuru aunus tu man nenesi, ar kaujamiem upuriem tu mani negodāji, es tevi neapgrūtināju ar labības dāvanām, nedz nopūlēju tevi ar vīraku!


text:
Par sudrabu tu man nepirki kalmes, ar savu kaujamo upuru taukiem mani nemieloji, taču apgrūtināji mani ar saviem grēkiem, nopūlēji mani ar savām vainām!


text:
tā saka Kungs, tavs Radītājs, kas tevi no mātes klēpja veidojis, viņš tev palīdzējis: nebīsties, mans kalps Jēkab, Ješurūn, mans izredzētais!


text:
Kā es izleju ūdeni pār sausu zemi un straumes pār kalšņu, tāpat es izliešu savu Garu pār taviem pēcnācējiem un savu svētību pār tiem, kas celsies no tevis,


text:
viens sacīs: es Kungam! otrs sauksies: Jēkaba vārdā! cits ar savu roku rakstīs: Kungam! – un nēsās Israēla vārdu.


text:
Tā saka Kungs, Israēla Ķēniņš, Izpircējs, Pulku Kungs: es esmu pirmais, un es esmu pēdējais, nav cita Dieva bez manis!


text:
Kurš ir kā es? – lai runā, lai saka un izklāsta – kopš es iedibināju mūžīgo tautu līdz pat tam, kas vēl nāks, – lai stāsta! –


text:
Nebīsties un nebaiļojies – vai jau izsenis es neesmu tev to sacījis un sludinājis, un jūs esat mani liecinieki –, vai ir vēl kāds cits Dievs bez manis!? Nav citas klints, es nezinu tādu!” Bezvērtīgo elku tēlu taisītāji


text:
Visi, kas darina tēlus, ir niekkalbji, viņu dārgumi tiem neko nedod, viņu liecinieki neko nav redzējuši, un tie nezina, ka paliks kaunā!


text:
tie paši un viņu biedri tiks kaunā, un amatnieki tik cilvēki vien, lai tie visi sapulcējas un nostājas – visi nobīsies un paliks kaunā!


text:
Kalējs ar sitamo uz oglēm darina, ar āmuru veido to, ar savu stipro roku sastiprina; bet, kad izsalcis, tad nav spēka, ja ūdeni nepadzeras, tad pagurst!


text:
Kokgriezējs nostiepj auklu, ar irbuli izzīmē, ar grebli izgrebj, ar cirkuli apvelk un taisa to pēc cilvēka veidola, pēc cilvēka krāšņuma – lai mīt mājā!


text:
Viņš cērt sev ciedrus, ņem cipresi vai ozolu, kas mežā starp kokiem uzaudzis, iestāda egli, un lietus to audzē,


text:
tas ļaudīm ir kurināmais, to ņem un sildās vai dedzina un cep uz tā maizi, arīdzan uztaisa par dievu un zemojas tam, darina tēlu un krīt zemē tā priekšā!


text:
Pusi sadedzina ugunī, lai paēstos gaļu, cep liesumu un ēd līdz sātam, ņem siltumam un saka: heijā! Man silti, es redzu, kā kuras!


text:
Bet atlikumu uztaisa par dievu un elku, krīt zemē tā priekšā un zemojas tam, pielūdz un saka: glāb mani, tu esi mans dievs!


text:
Nevienam tas nenāk ne prātā, neviens neatzīst, neapjēdz un nesaka: pusi es sadedzināju ugunī, cepdams uz oglēm maizi, cepu gaļu un ēdu, bet to, kas palika pāri, uztaisīju par pretekli un zemojos koka kluča priekšā!


text:
Kas pārtiek no pīšļiem, tas savu sirdi paļauj maldiem, tas nevar pats sevi glābt, tas neteiks: vai ne meli pie manas labās rokas?


text:
Atceries to, Jēkab un Israēl, jo tu mans kalps, es tevi radīju, tu mans kalps, Israēl, es tevi neaizmirsīšu!


text:
Kā mākoni es aiztrencu tavus noziegumus, kā dūmaku tavus grēkus – atgriezies pie manis, es tevi esmu izpircis!


text:
Dziediet debesis, jo Kungs rīkojas, līksmojiet, zemes dzīles, lai izlaužas gaviles ik kalnam un visiem kokiem mežā, jo Kungs izpircis Jēkabu un viņš tiks daudzināts Israēlā!


text:
Tā saka Kungs, tavs Izpircējs, kas tevi veidojis kopš mātes klēpja: “Es, Kungs, esmu radījis visu, viens pats izstiepis debesis un izpletis zemi – kas bija kopā ar mani?! –


text:
Kas liek pievilties krāpnieku zīmēm, kas pareģu darbus sagandē, kas gudriem spēj stāties pretī un viņu zināšanu piemuļķo?!


text:
Kas piepilda savam kalpam solīto, kas savu vēstnešu sacīto apstiprina, kas saka Jeruzālemei: tā būs apdzīvota! – un Jūdas pilsētām: jūs atkal uzcels, jūsu drupas es atkal uzsliešu!


text:
Kas saka par Kīru: viņš ir mans gans, viņš pildīs manu gribu, – un sacīs Jeruzālemei: atkal tu tiksi uzcelta! – un templim: tev atkal liks pamatus!”


text:
Tā saka Kungs savam svaidītajam, Kīram, ko es esmu satvēris pie labās rokas, lai viņam pakļautu tautas, lai ķēniņiem gurnautus atraisītu – viņa priekšā vērsies durvis un vārtus neaizdarīs!


text:
“Es iešu tev pa priekšu un nolīdzināšu kalnus, sadragāšu vara durvis un satriekšu dzelzs aizšaujamos!


text:
Es došu tev dārgumus, kas tumsā, un apslēptas dārglietas, lai tu zinātu, ka es esmu Kungs, kas tevi vārdā saucis, – es, Israēla Dievs!


text:
Mana kalpa Jēkaba un mana izredzētā Israēla dēļ es tevi saucu vārdā un tevi pagodināju, kaut tu mani nepazini!


text:
Lejiet lietu, jūs debesis, augšā, padebesis lai taisnību raso, lai zeme atveras un glābšana dīgst, un taisnība sazeļ – es, Kungs, to radījis!


text:
Vai! tam, kas savu Radītāju apstrīd – tas tik šķemba no māla trauka! Vai māls teiks savam veidotājam: ko tu taisi? – Darbs prasīs darītājam: vai tev nav roku? –


text:
Tā saka Kungs, Israēla Svētais un Radītājs: par nākamām lietām jautājiet man! Par maniem dēliem un to, ko es darījis, – man prasiet!


text:
Es taisīju zemi un radīju uz tās cilvēku, ar savām rokām izpletu debesis un visiem to pulkiem pavēlēju!


text:
Es viņu atmodināju taisnībā, visus viņa ceļus es nolīdzināju, viņš uzcels manu pilsētu, manus gūstekņus atsvabinās – ne par maksu un ne par algu!” saka Pulku Kungs.


text:
Tā saka Kungs: “Ēģiptes labumi un Kūšas preces, un sebiešu turīgie vīri – tie tiks tev un būs tavi, tie staigās tev pakaļ važās, tie zemosies tev un tevi lūgsies: tik tev ir Dievs, nevienam citam nav Dieva!”


text:
Jo tā saka Kungs, kas radījis debesis, viņš ir Dievs, kas taisījis zemi un veidojis to, viņš to ir iedibinājis, tā nestāv tukša, viņš to radījis, kur ļaudīm dzīvot! “Es esmu Kungs, un nav cita!


text:
Ne noslēpumos es runāju, ne kādā tumšā vietā uz zemes, es nesacīju Jēkaba pēcnācējiem: tukšībā meklējiet mani, – es esmu Kungs, kas taisnību runā un saka, kas patiess!


text:
Sapulcējieties un nāciet šurp visi, kas tautās izglābušies! Nav sajēgas tiem, kas koka dievekļus apkārt staipa un pielūdz dievu, kas nevar glābt!


text:
Runājiet un apspriedieties, tad visi kopā padomu rodiet – kurš bija tas, kas jau sen to teica, kas jau no senlaikiem stāstīja – es esmu Kungs, un nav cita Dieva bez manis, taisns un glābējs Dievs – nav cita Dieva bez manis!


text:
Pats pie sevis es esmu zvērējis, mana mute taisnību runājusi, vārdus, kas neatsaucami, – manā priekšā locīsies visi ceļi, un man zvērēs ik mēle!


text:
Vienīgi Kungs, tā teiks par mani, taisnīgs un stiprs! Tad ies pie viņa; kaunā paliks visi, kas strīdā ar viņu!


text:
“Klausies uz mani, Jēkaba nams, un visi, kas Israēla namam atlikuši, – kopš tie no klēpja nākuši, kopš no mātes miesām izkļuvuši, tā es jau tos nesu!


text:
Līdz pat vecumam – es biju tas, līdz sirmumam – es auklēju tos, es tos radīju, un es tos nesīšu, es nesīšu un izglābšu viņus!


text:
Bet atrodas tomēr ļaudis, kas zuteņos pārber zeltu, kas sudrabu svaros sver, tad nolīgst zeltkali, kas uztaisa to par dievu, tad krīt ceļos un zemojas tam!


text:
Tie ceļ to sev plecos un nēsā, noliek to vietā, lai stāv, no savas vietas tas nekust, pat ja tam uzkliedz, tas neatbild un nelaimē līdzēt nevar!


text:
Es jau sākumā teicu, kas notiks beigās, jau kopš senlaikiem to, kas vēl nav darīts! Teicu: mans nodoms piepildīsies, visu, ko gribu, es darīšu!


text:
Es no austrumiem sasaucu plēsējputnus, no tālām zemēm vīrus, kā biju nodomājis, – es teicu, un es likšu tam notikt, es sagatavoju, un es to izdarīšu!


text:
Es likšu, lai mana taisnība tuvojas, tā nav tālu, un mana glābšana nevilcināsies, es došu Ciānai glābiņu, un Israēlam – savu godību!”


text:
“Zemē, pīšļos sēdi, jaunava, Bābeles meita, sēdi zemē, ne tronī, kaldiešu meita! Tevi vairs nesauks par mīļo un maigo!


text:
Ņem dzirnas un mal miltus, novelc savu apsegu, noģērb savas drānas, lai tev plikas ciskas, kad bridīsi pāri upei!


text:
Es noskaitos uz savu tautu, es sagānīju savu mantojumu – es to atdevu tavās rokās, bet tu tiem žēlsirdību neizrādīji: pat vecam tu uzkrāvi savu smago jūgu!


text:
Tu sacīji: uz mūžiem es būšu kundze, uz visiem laikiem! – Tas tev vis prātā nebija – savu galu tu neapdomāji!


text:
Nu klausies, baudkārā, kas drošībā mīti, kas savā prātā domā: es tik un nevienas citas, es atraitnēs nesēdēšu, es bezbērne nebūšu!


text:
Nu abas lietas tev tiks vienā dienā – tu būsi bezbērne un atraitne! Tās nāks pār tevi, kaut tev daudz burvestību, kaut tava vārdošana ir stipra!


text:
Paļaudamās uz savu ļaunumu, tu saki: neviens mani neredz! – Bet tava gudrība un zināšana tevi pievīlušas, kaut savā sirdī teici: es tik, un nevienas citas! –


text:
Pār tevi nāks ļaunums, pret to tu vārdus nezini, tev uzkritīs nelaime, to novērst tu nevarēsi – piepeši pār tevi nāks posts, ko tu pat nenojaut!


text:
Ņemies ar savu vārdošanu un daudzajām burvestībām, ar kurām jau kopš jaunības esi ņēmusies, varbūt tev paveiksies, varbūt vēl kādu iebaidīsi!


text:
Tevi nogurdinājuši daudzie padomnieki, lai tad nāk un glābj tevi debesu vērotāji, tie, kas lūkojas zvaigznēs, tie, kas ik mēnesi izzina, kam jānāk pār tevi!


text:
Re, tie ir kā salmi, ko uguns aizdegusi, tie nevar glābt paši sevi no liesmu mutes – nav ogļu, kur sildīties, nav uguns, pie kā pasēdēt!


text:
Tādi pret tevi būs tie, ar ko tu noņēmies, kas ar tevi jau kopš jaunības pinušies – katrs uz savu pusi tie klīst, nav, kas tevi glābj!”


text:
Klausies šo, Jēkaba nams, kas saukts Israēla vārdā, kas no Jūdas ūdeņiem nācis, kas zvēr Kunga vārdā un piesauc Israēla Dievu – ne ar patiesību un ne ar taisnību!


text:
“Jau kopš senatnes es to esmu teicis, no manas mutes tas nācis, es esmu to daudzinājis – piepeši es darīju to, un tas notika!


text:
es jau kopš senatnes tev stāstīju, jau iepriekš liku, lai pasaka tev, ka tu neteiktu: mans elks to paveica, mans tēls un mans lējums to pavēlēja! –


text:
Tu dzirdēji, vēroji šo visu, bet nu negribi to atzīt?! – Tagad es tev pasludinu ko jaunu, apslēptas lietas, ko tu nezināji!


text:
Nupat tas darīts, neba sen, gandrīz vai šodien – bet jūs to nebijāt dzirdējuši un nevarat sacīt: re, es jau to zināju! –


text:
Ne tu dzirdēji, ne tu zināji, jau sen tavas ausis ir ciet, es zinu – krāptin tu krāpies, kopš klēpja jau noziedzies – tā saka par tevi!


text:
Klausies mani, Jēkab, un tu, Israēl, ko es esmu aicinājis: es esmu tas – es esmu pirmais, es esmu pēdējais!


text:
Mana roka tā bija, kas lika pamatus zemei, mana labā roka izpleta debesis, es uzsaucu to pulkiem, un tie sastājās!


text:
Pulcējieties visi un klausieties, kurš cits ko tādu jau teicis? Bet Kungs mīl šo, viņš Bābelei darīs, ko gribēs, un viņa elkonis – kaldiešiem!


text:
Nāciet pie manis, klausieties šo – nemūžam es neesmu runājis paslepen, kad tas notika, es jau tur biju – un tagad Kungs Dievs sūta mani un savu Garu!”


text:
Tā saka Kungs, tavs Izpircējs, Israēla Svētais: “Es esmu Kungs, tavs Dievs, kas tevi māca, lai tev sokas, kas ved tevi pa ceļu, kur jāiet!


text:
tavu pēcnācēju būtu kā smilšu un pēcteču, kas no taviem gurniem nāk, kā smilšu graudu – viņu vārds netiktu nīdēts un nīcināts no tiem, kas manā priekšā!”


text:
Prom no Bābeles! Bēdz no Kaldejas! Ar gavilēm stāsti un vēstī, lai aiziet līdz zemes malām, saki: Kungs izpircis savu kalpu Jēkabu!


text:
Tiem tuksnesī aizvestiem neslāpa, no klints viņš tiem ūdeni plūdināja, viņš pāršķēla klinti, un izšļācās ūdens!


text:
Klausieties, salas, uz mani, un sadzirdiet, tālās tautas, – Kungs mani jau kopš klēpja saucis, kopš mātes miesām viņš piesaucis manu vārdu!


text:
Viņš darījis manu muti par asu zobenu, paslēpis mani savas rokas ēnā, viņš darījis mani par urbjošu bultu, savā bultmakā viņš mani noglabājis!


text:
Bet es teicu: velti es pūlējos, niekiem un tukšībai šķiedu spēkus, tādēļ mana tiesa pie Kunga un mana alga pie Dieva!


text:
Tagad runā Kungs, kas jau kopš klēpja mani darījis sev par kalpu, lai vedu Jēkabu pie viņa un Israēlu viņam piepulcinu, – es pagodināts Kunga priekšā, mans Dievs ir mans stiprums!


text:
Un viņš teica: “Par maz, ka tu esi mans kalps, ka atjauno Jēkaba ciltis un sargā Israēlu, lai pārvestu to pie manis, – es tevi darīšu par gaismu tautām, lai mana glābšana sniegtos līdz zemes malai!”


text:
Tā saka Kungs, Izpircējs, Israēla Svētais, nicinātam, tautu nonievātam, visādu valdnieku vergam: “Ķēniņi redzēs un piecelsies, augstmaņi zemosies, jo Kungs ir uzticams, Israēla Svētais tevi ir izredzējis


text:
Tā saka Kungs: “Laipnības laikā es tev atbildēju, glābšanas dienā es tev palīdzēju, es sargāju tevi un darīju par derības tautu, lai atjaunotu šo zemi, lai atdotu atņemto mantojumu,


text:
lai sacītu ieslodzītajiem: nāciet laukā! – un tiem, kas tumsā: rādieties šurp! Pie visiem ceļiem tie ganīsies, uz visām kalnu korēm tiem būs ganības!


text:
Tie necietīs izsalkumu un slāpes, tiem necirtīs svelmains vējš un saule, jo viņu žēlotājs tos vadīs, pie ūdens avotiem aizvedīs!


text:
Gavilējiet, debesis, līksmo zeme, kalni, izlauzieties gavilēs, jo Kungs mierinājis savu tautu un savus apspiestos apžēlojis!


text:
Vai sieva savu zīdaini aizmirst, vai nemīl to, kas no klēpja nācis? – Pat ja tā tevi aizmirstu, es tevi neaizmirsīšu!


text:
Pacel acis un raugies visapkārt – tie visi jau sapulcējušies un nāk pie tevis! “Es esmu dzīvs,” saka Kungs, “tos visus tu apliki sev kā rotu, apjozi sev kā līgava!


text:
Tavas drupas un tavs izpostījums, un tava izdeldētā zeme kļūs par šauru tiem, kas tur mīt, un tavi nīdētāji būs tālu no tevis!


text:
Un tu savā sirdī teiksi: kurš man dzemdējis šos?! – jo es biju bez bērniem un padzīta, patriekta trimdā, un kurš šos uzaudzināja? Redzi, es biju palikusi viena, no kurienes šie?!”


text:
Tā saka Kungs Dievs: “Redzi, pār tautām es stiepšu savu roku, pār tautām celšu savu karogu, un tie nesīs sev pie krūtīm tavus dēlus un tavas meitas nēsās uz pleciem!


text:
Ķēniņi tevi auklēs, un viņu kundzes zīdīs tevi, tie zemosies tev ar seju līdz zemei un tavu kāju putekļus laizīs – tad tu zināsi, ka es esmu Kungs, kaunā es nepalieku – gaidi uz mani!”


text:
Jo tā saka Kungs: “Pat spēkavīra gūstekņi tiks svabadi, pat varmākas gūtie paglābsies – es pats šķiršu strīdu ar tiem, kas strīdas pret tevi, es izglābšu tavus dēlus!


text:
Tavus apspiedējus es ēdināšu ar viņu pašu miesu, dzirdīšu pašu asinīm kā ar vīnu – tad visi dzīvie zinās, ka es, Kungs, esmu tavs Glābējs, ka Jēkaba Varenais ir tavs izpircējs!”


text:
Tā saka Kungs: “Kur ir jūsu mātes šķiršanās raksts, ka es to būtu padzinis? Un kurš ir pircējs, kam es būtu jūs pārdevis? Redzi, savu vainu dēļ jūs pārdoti, jūsu pārkāpumu dēļ padzīta jūsu māte!


text:
Kādēļ nebija neviena, kad es atnācu, un neviens neatbildēja, kad es saucu, – vai mana rocība būtu par īsu, lai izpirktu, un man nebūtu spēka glābt!? Redzi, uzbrēkšu, un jūra izsusēs, upes par tuksnesi taps, sasmirdīs zivis bez ūdens, nobeigsies slāpēs!


text:
Kungs Dievs man devis mācītu mēli, lai zinātu līdzēt nogurušam, ar vārdu viņš modina ik rītu, ik rītu modina manas ausis, lai es kā māceklis klausītos!


text:
Muguru es griežu sitējiem un vaigu – bārdas plēsējiem, savu vaigu es neslēpju no kauna un spļāvieniem.


text:
Bet Kungs Dievs palīdz man, tādēļ es netieku kaunā, tādēļ mans vaigs kā krams, zinu, ka kaunā nepalikšu!


text:
Mans Attaisnotājs jau tuvu, viņš turēs par mani strīdu, stāsimies blakus – kurš stās man tiesā pretī, lai nāk!


text:
Redzi, Kungs Dievs man palīdz – kurš gan atzīs mani par vainīgu, – redzi, tos nonēsās visus kā drānas, kodes tos saēdīs!


text:
Kurš no jums bīstas Kunga?! Klausieties viņa kalpa balsi, tie, kas staigājat tumsībā, kam nav gaišuma, – tas lai uzticas Kunga vārdam un paļaujas uz Dievu!


text:
Redzi, jūs visi, kas iededzat uguni, kas tinaties ugunsgrēkos, staigājot savas uguns gaišumā – tie ugunsgrēki, ko aizdedzāt, tie jums tika no manas rokas, nu nīksiet mokās!


text:
“Klausieties manī, kas dzenaties pēc taisnības, kas meklējat Kungu! Lūkojieties uz klinti, no kuras izcirsti, uz izrakto bedri, no kuras ņemti!


text:
Uzlūkojiet savu tēvu Ābrahāmu un Sāru, kas jūs dzemdējusi, viņš bija viens, kad es viņu aicināju, – un es svētīju un vairoju viņu!”


text:
Gan Kungs mierinās Ciānu, viņš mierinās tās drupas, tās tuksnesi par Ēdeni pārvērtīs un kailatni par Kunga dārzu – tur būs līksme un prieks, pateicība un dziesmas!


text:
“Klausies manī, tu, mana tauta, atdari ausis, mana cilts! – jo no manis nāks bauslība un mana tiesa kā gaisma atspīdēs tautām!


text:
Mana taisnība tuvu, jau klāt mana glābšana, mans elkonis tiesās tautas, piekraste jau gaida uz mani – tur cer uz manu elkoni!


text:
Celiet uz debesīm savas acis un lūkojieties lejup uz zemi – debesis gaisīs kā dūmi, un zeme tiks novalkāta kā drāna, tās iemītnieki izmirs kā knišļi – bet mana glābšana būs mūžīga un mana taisnība nezudīs!


text:
Uzklausiet mani, kas pazīstat taisnību, jūs, tauta, kam mana bauslība sirdī, nebīstieties ļaužu nievu, neiztrūkstieties viņu paļu –


text:
kā drānas tās saēdīs kodes, kā vilnu sagrauzīs cirmeņi, jo mana taisnība paliek mūžam, un mana glābšana audžu audzēs!”


text:
Mosties, mosties, tērpies spēkā, Kunga elkoni! Mosties kā senās dienās, aizgājušajās audzēs – vai ne tu biji tas, kurš sakapāja lepno un nodūra pūķi?!


text:
Vai ne tu nosusināji jūru, vareno dzīļu ūdeņus, un caur jūras dziļumiem noliki ceļu, kur iziet izpirktajiem!


text:
“Es! Es esmu jūsu mierinātājs, kādēļ tu bīsties no mirstīgiem cilvēkiem, no cilvēka dēliem, kas ir kā zāle,


text:
bet aizmirsti Kungu, kas tevi darinājis, kas izstiepis debesis un licis pamatus zemei, un mūžīgi bīsties bez mitas no apspiedēja dusmām, kad tas nostājies iznīdēt – kur tad nu apspiedēja dusmas?!


text:
Es liku savus vārdus tev mutē, savas rokas ēnā paslēpu tevi, lai debesis iedēstītu, liktu pamatu zemei, lai teiktu Ciānai: tu mana tauta!”


text:
Mosties, mosties, Jeruzāleme, celies, kas dzērusi no Kunga rokas dusmības kausu, līdz mielēm izdzērusi skurbuma krūku!


text:
No visiem dēliem, ko dzemdējusi, nav neviena, kas vadītu to, no visiem dēliem, ko uzaudzinājusi, nav, kas paņem pie rokas!


text:
Šīs divas lietas jums notikušas – kas gan mierinās tevi? – delde, drupas, bads un zobens – kā lai mierinu tevi?


text:
Tavi dēli guļ nevarīgi katrā ielgalā kā stirnas tīklā, tie Kunga dusmības pilni, tava Dieva apskaitības!


text:
Tā saka tavs Kungs, tavs Dievs, kas tiesājas par savu tautu: “Redzi, es paņēmu no tavas rokas skurbuma kausu, savu dusmu krūku – tev vairs nebūs jādzer no tā!


text:
Es likšu to tavu apspiedēju rokās, kuri tev teica: noliecies, ka ejam tev pāri! – tad tu lieci pie zemes muguru, lai tiem ir ceļš, kur staigāt!”


text:
Mosties, mosties, apvelc savu spēku, Ciāna! Velc savas krāšņās drānas, Jeruzāleme, svētā pilsēta! – Tev vairs nenāks virsū neapgraizītie un nešķīstie!


text:
Tā saka Kungs Dievs: “Vispirms mana tauta devās uz Ēģipti, lai apmestos tur, bet Asīrija to apspieda par neko!


text:
Un tagad: kas man tur ir?” saka Kungs. “Mana tauta par velti paņemta, viņu valdnieki kauc, saka Kungs, un mūžam un visos laikos mans vārds tur tiek nievāts!


text:
Tādēļ manai tautai jāpazīst mans vārds, lai tajā dienā zinātu, ka es esmu tas, kas runā, – redzi, es!”


text:
Cik tīkami sadzirdēt kalnos labas vēsts nesēja soļus – tas sludina mieru, tas vēstī labu, tas sludina glābšanu, tas saka Ciānai: tavs Dievs valdīs!


text:
Kungs atsedzis savu svēto elkoni visu tautu acu priekšā – tad visas zemes malas redzēs mūsu Dieva pestīšanu!


text:
Prom, prom – aizejiet no turienes, nepieskarieties nešķīstam, aizejiet no turienes, šķīstieties, kas nesat Kunga traukus!


text:
Bet neaizejiet steigšus, nebēdziet pa galvu, pa kaklu – jums pa priekšu ies Kungs un jums nopakaļ – Israēla Dievs!


text:
Bet tagad viņš izbiedēs daudzas tautas, ķēniņiem viņa priekšā mute būs ciet, tie redzēs to, kas tiem nav stāstīts, un sapratīs, ko nav dzirdējuši!


text:
Viņš slējās kā asns tā priekšā, kā sakne no izkaltušas zemes, ne tam auguma, ne košuma, ka mēs uz to raudzītos, nedz paskata, ka mums patiktos.


text:
Nicināts un ļaužu atstumts, vīrs, kam brūces un kas pazīst sāpes, – itin kā tāds, no kā apslēpj seju, nicināts, un mēs viņu ne par ko neturējām.


text:
Taču viņš nesa mūsu sērgas un uzņēmās mūsu brūces, bet mēs viņu uzskatījām par piemeklētu, Dieva sistu un pazemotu.


text:
Viņš tika caururbts mūsu pārkāpumu dēļ, sists mūsu vainu dēļ – mūs glāba pārmācība, kas nāca pār viņu, ar viņa brūcēm mēs dziedināti.


text:
Satriekts un sists, viņš pat nevēra muti – kā jērs uz kaušanu novests, kā avs pie cirpēja, kas mēma un nevar pat muti pavērt.


text:
Spaidi un tiesa paņēma viņu – un kurš no viņa paaudzes vēl to atceras, ka viņš nogriezts no dzīvo zemes un sists manas tautas pārkāpumu dēļ?


text:
Kopā ar ļaundariem viņam kaps, ar bagātiem viņš gāja nāvē – kaut varasdarbus nebija darījis un viltus nebija tam uz lūpām.


text:
Jā, Kungam patikās viņu satriekt ar sērgu – nolicis pats sevi par vainas upuri, viņš piedzīvos pēcnācējus, viņš nodzīvos ilgu mūžu un darīs, lai notiek, kas Kungam tīk!


text:
No dvēseles mokām viņš gūsies, ar savu atziņu viņš būs sāts, taisnībā taisnots mans kalps būs daudziem, viņš nesīs to vainas.


text:
Tādēļ es došu viņam daļu pie varenajiem, kopā ar stiprajiem viņš dalīs laupījumu, jo savu dvēseli viņš līdz nāvei iztukšojis un ticis pieskaitīts pārkāpējiem – kaut nesis daudzu grēkus un iestājies par pārkāpējiem.


text:
“Gavilē, bezbērne, kas neesi dzemdējusi, traucies līksmē un klaigā, kas neesi radībās locījusies, jo izdeldētajai būs vairāk bērnu nekā precētai,” saka Kungs.


text:
Plet platu savu telts vietu, izstiep sava mājokļa aizkarus, ritini garākas savas virves un mietiņus nostiprini!


text:
Nebaidies, tu nepaliksi kaunā, nekaunies, tev nebūs apsmiekla – tu aizmirsīsi savu jaunības kaunu, savu apsmieto atraitnību tu neatcerēsies!


text:
Jo tavs vīrs ir tavs Radītājs, Pulku Kungs ir viņa vārds, un tavs izpircējs ir Israēla Svētais – viņš ir visas zemes Dievs!


text:
Jo Kungs sauc tevi kā pamestu sievu, kam noskumis gars, kā savas jaunības sievu, kaut tā atmesta, tā saka tavs Dievs.


text:
Kvēlās dusmās es apslēpu savu vaigu no tevis, – uz īsu brīdi! – bet ar mūžīgu žēlsirdību es tevi apžēlošu! – saka tavs Izpircējs, Kungs.


text:
Tas man ir kā Noas ūdeņi! Kā es zvērēju, ka Noas ūdeņi vairs nenāks pār zemi, tā es zvēru, ka vairs nedusmošu uz tevi un nerāšu tevi.


text:
Gan kalni atkāpsies un pakalni saļodzīsies, bet mana žēlastība no tevis neatkāpsies un mana miera derība neļodzīsies,” saka Kungs, tavs Žēlotājs!


text:
“Apspiestā, trenktā, nemierinātā, redzi, es tavus akmeņus rakstā izkārtošu un izlikšu tavus pamatus safīriem,


text:
Taisnībā tu būsi dibināta, spaidi būs tālu no tevis – tad tu nebaidīsies, un briesmas būs tālu, tās tev netuvosies!


text:
Redzi, es radīju kalēju, kas oglēs uzpūš uguni un taisa ieročus savam nodomam, bet es arī radīju postītāju, kas iznīdēs to!


text:
Nevienam ierocim, kas taisīts pret tevi, veiksmes nebūs, ikvienu mēli, kas grasās tevi tiesāt, tu pārstrīdēsi – tas ir Kunga kalpu mantojums un viņu taisnības daļa no manis,” saka Kungs.


text:
“Ak! Visi, kam slāpst, nāciet pie ūdens, kam nav sudraba – nāciet, pērciet un ēdiet, nāciet un pērciet, sudraba nevajag – par velti ņemiet vīnu un pienu!


text:
Kādēļ jums maksāt sudrabu par to, kas nav maize, atdot savas pūles par to, kas nedod sāta? Klausieties, klausieties uz mani, tad ēdīsiet krietni, līksmos treknumā jūsu dvēseles!


text:
Pievērsiet man savu ausi un nāciet pie manis, klausieties un jūs būsiet dzīvi – es slēgšu ar jums mūžīgu derību, Dāvidam dotajai žēlastībai var uzticēt!


text:
Redzi, tu sauksi tautas, ko nepazīsti, un tautas, kas nepazīst tevi, skries pie tevis, jo tavs Dievs ir Kungs un Israēla Svētais – viņš cels tevi godā.


text:
Lai ļaundaris pamet savas gaitas un nekrietnais savus nodomus, lai atgriežas pie Kunga, tad viņš apžēlos to, nāciet pie mūsu Dieva – viņa piedošana ir plaša!


text:
“Cik augstākas debesis par zemi, tik augstākas ir manas gaitas par jūsu gaitām un manas domas par jūsu domām.


text:
Jo, kā līst lietus un sniegs krīt no debesīm, un turp vairs neatgriežas, bet gan veldzē zemi, uzplaucē to un diedzē, dod sēklu sējējam un maizi ēdējam,


text:
tā būs ar manu vārdu, kas iziet no manas mutes un nenāk pie manis nepiepildīts, bet gan dara, ko es esmu gribējis, paveic to, kādēļ es to sūtījis.”


text:
Jo priekā jūs iziesiet un mierā tiksiet vadīti, jūsu priekšā kalniem un pakalniem izlauzīsies gaviles, un visi lauka koki sitīs plaukstas!


text:
Ērkšķu vietā pacelsies cipreses, dadžu vietā sliesies mirtes – Kungam par slavu, par mūžīgu zīmi, kas nekad nezudīs!


text:
Tā saka Kungs: “Turiet tiesu un dariet taisnību, jo mana glābšana tuvu pienākusi un mana taisnība drīz atklāsies.


text:
Svētīts cilvēks, kas to dara, un cilvēka dēls, kas pie tā turas, kas ievēro sabatu un to nesagāna, kas attur savu roku no visa ļauna.”


text:
Svešinieki, kas seko Kungam, lai nesaka: Kungs mani nošķīris no savas tautas! – Un einuhs lai nesaka: redzi, es tikai sauss koks! –


text:
Jo tā saka Kungs: “Einuhiem, kas ievēro manu sabatu un izvēlas to, kas man tīkams, un cieši turas pie manas derības –


text:
es došu palīga roku un slavu savā namā un mūros – tas labāk par dēliem un meitām! – mūžīgu slavu es tiem došu, tā nekad nezudīs!


text:
Svešinieki, kas seko Kungam, lai kalpotu viņam, lai mīlētu Kunga vārdu, lai būtu viņa kalpi, – ikvienu, kas ievēro sabatu un to nesagāna, kas cieši turas pie manas derības,


text:
es aizvedīšu uz savu svēto kalnu un iepriecināšu savā lūgšanu namā! Viņu sadedzināmie upuri un kaujamie upuri būs tīkami uz mana altāra, un manu namu sauks par lūgšanu namu visām tautām!”


text:
Tā sacījis Kungs Dievs, kas sapulcējis Israēla trimdiniekus: “Tiem, kas jau sapulcēti, es vēl piepulcēšu!”


text:
Viņa sargi visi ir akli, tie neapjauš, visi tie ir mēmi suņi, tie nespēj riet – miegā murgo, snaudiens tiem mīļš!


text:
Tie ir suņi, kam kāra rīkle, tie nezina sāta, tie ir gani, kam sajēgas nav – katrs skrien savu ceļu, kārodams paša labuma!


text:
Taisnais iet bojā, un nav neviena, kas to ņemtu pie sirds, uzticamo vīru aizrauj, bet neviens pat nemana, ka nelaime aizrāvusi taisno!


text:
Par ko jūs ņirdzat? Par ko plešat savu muti? Ko karināt mēli!? Vai tad jūs neesat grēka bērni un melu dēli?


text:
Zem ozoliem jūs tvīkstat kaislē un zem katra zaļoksna koka, jūs nokaujat savus bērnus ielejās un klinšainās aizās!


text:
Ielejas akmeņiem tiek tavs pienesums, tiem, tiem – tava loze! Jo tiem tu lēji lejamo upuri, tiem pienesi labības dāvanu – vai lai palieku ar to mierā?!


text:
Pie durvīm un to apmales tu pieliki dievekļu zīmes, mani atmetot, tu kāpi tur, plati atsedzi savu gultu! Kuru gultas tev tīk – ar tiem tu līgsti, to kailumā lūkojies!


text:
Pie ķēniņa tu klīdi ar eļļu, biji dāsna ar smaržām, tālu savus vēstnešus sūtīji, līdz pat šeolam noslīgi!


text:
Pagurusi no tālajiem ceļiem, vis nesacīji: tas velti! – tavām rokām atradās spēks, par vājinieci nepaliki!


text:
No kā tu bijies un baidījies, kad meloji? Mani tu neatcerējies, pie sirds vis neņēmi, – vai es mūžam necietu klusu, tev nebija manis jābīstas!?


text:
Kad brēksi, lai elki tevi glābj, tos visus sakamps vējš, sagrābs dvesma – bet, kas glābjas pie manis, tas iemantos zemi, tam tiks mans svētais kalns!


text:
Jo tā saka Augstais un Dižais, kas dzīvo mūžam – Israēla Svētais ir viņa vārds: “Es mītu augstumos un svētumā un arī pie tiem, kas satriekti, kam noplacis gars, lai ar garu dzīvinātu noplakušos, lai dzīvinātu sirdī satriektos!


text:
Ne uz mūžiem es turēšu strīdu, ne uz visiem laikiem es dusmošu – tad manā priekšā nonīktu ikviena dvēsele, ikviens, kam dvaša, ko es radījis!


text:
Par mantrausības grēku es dusmoju, es viņu situ, apslēpos, dusmoju, bet viņš atkal turp, kur sirds velk!


text:
Sauc pilnā rīklē, netaupies! Cel savu balsi kā ragu! Stāsti manai tautai par tās pārkāpumiem un Jēkaba namam par viņa grēkiem!


text:
Dienu no dienas tie meklē mani, manas gaitas tie kāro zināt – itin kā tauta, kas taisnību darījusi, kas sava Dieva tiesas nav pametusi, tie jautā man tiesas spriedumus, Dieva tuvuma tie kāro.


text:
Kādēļ mēs gavējām un tu neredzēji, vārdzinājām sevi un tu nezināji! – pat gavēņa laikā jūs meklējat sev tīkamo un visus savus klaušiniekus apspiežat!


text:
Redzi, jūs gavējat, lai kašķētos un kautos, un neganti triecat ar dūri – ne tāda nu jūsu gavēšana, ka augšienē dzirdētu jūsu balsis!


text:
Vai šāds ir gavēnis, ko es pieņemtu, diena, kad cilvēkam vārdzināt sevi, kad galvu liec kā niedri, tērpj maisu un pīšļiem kaisās? – Vai to jūs saucat par gavēni, Kungam tīkamu dienu!


text:
Vai ne šāds ir gavēnis, ko es pieņemtu, – kad tiek atraisītas apspiestības važas, kad noņem spaidu jūgu, kad apspiesto atlaiž brīvībā un sarauj visas saites!


text:
Un tāds, kad ar izsalkušo tu dali savu maizi, kad nabagu un bezpajumtnieku tu ieved namā, kad ieraugi kailo un apģērb viņu, kad nenovērsies no otra, kas tāds kā tu pats, –


text:
tad tava gaisma izlauzīsies ausmā, tava dziedināšana steigs plaukt, taisnība ies tev pa priekšu, un Kunga godība būs tavs aizsegs.


text:
Tu sauksi, Kungs atbildēs, tu brēksi, viņš teiks: es šeit! – ja nebūsi apspiedējs, ja rokas nepalaidīsi un neganti neizrunāsies!


text:
Ja visu līdz pēdējam atdosi izsalkušam, kad apspiestai dvēselei dosi sātu, tad tava gaisma atspīdēs tumsībā un tavs mijkrēslis – spožs kā dienasvidus!


text:
Tad tevi vienmēr vadīs Kungs, viņš tevi pabaros pat kaltušā zemē, stiprinās tavus kaulus, tad tu būsi kā atvildzis dārzs, kā ūdens avots, kur neizsīkst valgme.


text:
No jauna tu uzcelsi vecās drupas, mūžsenos pamatus tu uzsliesi, tevi dēvēs par plaisu aizdarītāju, par ielu atjaunotāju, kas gādā, kur dzīvot!


text:
Ja tu sabatā nespersi ne soli, ja manā svētajā dienā nedarīsi, kas pašam tīk, ja sabats tev liksies kā prieks, kā svētums Kungam godājams – ja godāsi to, nesteigdams savās gaitās, sev tīkamo nemeklēdams un tukšu nepļāpādams,


text:
tad Kungs būs tavs prieks! Es vedīšu tevi pa zemes virsotnēm, es ēdināšu tevi ar tava tēva Jēkaba mantojumu – jo Kunga mute tā runājusi!


text:
Jūsu rokas nošķiestas asinīm un jūsu pirksti noziegumiem, jūsu lūpas runā melus, un jūsu mēles gvelž niekus!


text:
Neviens nesauc pēc taisnības, neviens netiesā pēc patiesības, tik tukšībai paļaujas un runā niekus, ļaunumu ieņēmuši, dzemdē postu!


text:
Čūsku olas tie izperē un zirnekļu tīklus noauž – kas tās olas ēd, tas mirst, kad tādu olu pāršķeļ, iznāk odze!


text:
Ko tie auduši, tas drānām nederēs, ar savu darinājumu tiem neapsegties, viņu darbi ir netaisnības darbi, un rokas tiem pilnas ļaundarības!


text:
Kājas tiem tik uz ļaunu skrien, tie steidz izliet nevainīgas asinis, viņu domas ir pilnas nekrietnības, posts un sagrāve, kur vien tie iet!


text:
Miera ceļu tie nezina, un nav tiesas viņu gaitās, ceļi tiem greizi, ikviens, kas tos iet, nezina miera.


text:
Tādēļ tiesa tālu no mums, taisnības nav pie mums, mēs cerējām uz gaismu, bet, redzi, tumsa, uz gaišuma, un krēslā mums jāstaigā!


text:
Kā akli taustāmies gar sienām, taustāmies, it kā nebūtu acu, dienas vidū klūpam kā mijkrēslī, starp stipriniekiem mēs kā miroņi!


text:
Mēs visi rēcam kā lāči, kā dūjas vaidam un dūdojam, uz tiesu ceram – bet nav, uz glābiņu – bet tas tālu no mums!


text:
Daudz mūsu pārkāpumu pret tevi, mūsu grēki liecina pret mums – tiešām, mums tikai pārkāpumi, savas vainas mēs zinām!


text:
Mēs noziedzāmies un noliedzām Kungu, novērsāmies un nesekojām savam Dievam, runājām tik par varasdarbiem un dumpi, ar to mēs esam grūti, no sirds nāk tik meli!


text:
Nu re, patiesības trūkst, kas atkāpjas no ļauna, tas kļūst par laupījumu – Kungs redz un nīst, ka nav tiesas!


text:
Viņš redzēja, ka nav neviena, pārsteigts, ka nav, kas aizstāv, tad viņš saņēmās – savu elkoni un savu taisnību – tos lika lietā!


text:
Viņš apvilka taisnību kā krūšu bruņas, glābšanas bruņucepuri uzlika galvā, viņš apvilka atriebības drānas un ietinās niknuma apmetnī!


text:
Pēc viņu darbiem – tā viņš tiem atmaksās, atmaksās dusmās saviem pretiniekiem, atmaksās saviem naidniekiem, atmaksās piekrastes salām – atdarīs!


text:
Rietumos bīsies Kunga vārda un austrumos – viņa goda, jo viņš nāks kā krācoša upe, kuru triec Kunga vējš!


text:
“Un es – šī ir mana derība ar viņiem,” saka Kungs, “mans Gars ir pār tevi, un tavā mutē es esmu ielicis savus vārdus. Lai tie nav tālu no tavas mutes, no tavu pēcnācēju mutes un no tavu pēcnācēju pēcnācēju mutes,” saka Kungs, “no šī brīža līdz mūžībai!”


text:
Redzi, krēsla apklāj zemi un tumsa tautas, bet pār tevi atausīs Kungs, un viņa godību redzēs pār tevi!


text:
Lūkojies visapkārt un redzi: tie visi pulcējas, tie nāk pie tevis – tavi dēli no tālienes pārnāks, un tavas meitas atnesīs uz rokām.


text:
To ieraudzījis, tu starosi, iedrebēsies un līksmos tev sirds, jo pie tevis savedīs jūras dārgumus un tautu bagātības nonāks pie tevis.


text:
Tev būs kamieļu bariem vien, kamielēni no Midjānas un Ēfas; tad nāks no Šebas – nesīs zeltu un vīraku, slavēs Kungu un sludinās!


text:
Pie tevis pulcēsies visas Kēderas avis, Nebājotas auni tev kalpos – man par tīksmi tos pienesīs uz mana altāra, un savam krāšņajam namam es vēl krāšņumu došu!


text:
Uz mani cer salas, un Taršīšas kuģi ies pirmie, lai no tālienes pārvestu tavus dēlus un ar tiem kopā viņu sudrabu un zeltu – tava Dieva Kunga vārdam un Israēla Svētajam, jo viņš tevi daudzinājis!


text:
Svešinieku dēli cels tavus mūrus, un viņu ķēniņi tev kalpos – jo es tevi situ savā niknumā, bet ar prieku es tevi apžēlošu!


text:
Tavi vārti vienmēr būs atvērti, ne dienu, ne nakti tie netiks slēgti, lai savestu pie tevis tautu bagātības un viņu ķēniņus rindām vien.


text:
Lebanona godība nāks pie tevis, gan ciprese, gan priede, gan goba – tas manas svētvietas krāšņumam, savu kājsolu es pagodināšu!


text:
Tavu apspiedēju dēli pazemīgi dosies pie tevis, visi, kas nievāja tevi, zemosies tev pie kājām – tevi sauks par Kunga pilsētu, par Ciānu Israēla Svētajam!


text:
Tādēļ ka tu biji aizmirsta un nīsta un neviens negāja pie tevis, es tevi darīšu par mūžīgu lepnumu, par līksmi uz audžu audzēm!


text:
Tu zīdīsi tautu pienu, tu zīdīsi no ķēniņu krūts, tu zināsi, ka es esmu Kungs, tavs Glābējs un Izpircējs, Jēkaba Varenais!


text:
Vara vietā es došu zeltu, dzelzs vietā es došu sudrabu, koka vietā es došu varu un akmens vietā – dzelzi! Par tavu uzraugu es iecelšu mieru, bet par tavu vagaru – taisnību!


text:
Tavā zemē vairs nedzirdēs par varasdarbiem, nedz par postu un sagrāvi tavās robežās – savus mūrus tu dēvēsi par glābiņu un savus vārtus par slavu!


text:
Dienā tev nedos gaismu saule, naktī tev nespīdēs mēness spožums – tava mūžīgā gaisma būs Kungs un Dievs – tavs krāšņums!


text:
Tava saule vairs nerietēs, un tavs mēness vairs nenokāps, jo tava mūžīgā gaisma būs Kungs un tavas sēru dienas būs garām!


text:
Visi tavi ļaudis būs taisni mūžam, manu stādu atvases iemantos zemi, manu roku darbs, kam es dodu krāšņumu!


text:
Kunga Dieva Gars pār mani! Jo Kungs svaidījis mani pavēstīt labu ziņu apspiestajiem, viņš mani sūtījis pārsiet salauztās sirdis, vēstīt gūstekņiem brīvību un tiem, kas važās, brīvestību,


text:
vērsties pie Ciānas sērotājiem, pelnu vietā dot tiem rotas un sēru vietā prieka eļļu, guruša gara vietā slavas apmetni – lai viņus sauc par taisnības ozoliem, par Kunga dēstiem, kas krāšņi!


text:
Viņi atkal uzcels senās drupas, uzslies atkal iepriekš grauto, viņi atjaunos izdeldētās pilsētas, drupas, kas bijušas audžu audzēs!


text:
bet jūs sauks par Kunga priesteriem, par tiem, kas kalpo mūsu Dievam, – tā jūs sauks, jūs ēdīsiet tautu labumus, un ar viņu godu jūs rotāsieties.


text:
Kauna vietā jums tiks divkārša tiesa, apsmiekla vietā jūs līksmosiet par savu daļu, jums savā zemē tiks divtik, jūs iemantosiet mūžīgu prieku.


text:
Jo es esmu Kungs, kas mīl tiesu, kas nīst sadedzināmā upura laupīšanu, un es došu gandarījumu pēc taisnības un noslēgšu ar tiem mūžīgu derību!


text:
Starp tautām būs zināmi viņu bērni un viņu pēcnācēji starp ļaudīm, tos godinās katrs, kas redzēs, jo tie ir sēkla, ko Kungs svētījis!


text:
Līksmot līksmošos par Kungu, mana dvēsele gavilēs par manu Dievu, jo viņš mani ietērpis glābšanas drānās, ietinis mani taisnības tērpā, kā līgavainim, kā priesterim devis man galvas apsegu, kā līgavu dārgumiem izgreznojis!


text:
Jo kā zeme izsprauc asnus, kā dārzs to, kas tur iesēts, tā Kungs Dievs sadiedzēs patiesību un slavu visu tautu priekšā!


text:
Es klusu necietīšu – Ciānas dēļ! Es nerimšos – Jeruzālemes dēļ! Līdz tās taisnība ausīs kā rīts un tās glābšana degs kā lāpa!


text:
Tautas redzēs tavu taisnību un visi ķēniņi tavu godību, tad tevi sauks jaunā vārdā, kā Kungs būs teicis.


text:
Par tevi vairs neteiks: pamestā! – par tavu zemi vairs nesacīs: izpostījums! – par tevi teiks: es tevi kāroju! – un par tavu zemi: līgava! – Jo Kungs tevi kāros un tava zeme būs viņa līgava.


text:
Jo, kā jauneklis apņem jaunavu, tā tavi dēli tevi apņems, kā līgavainis priecājas par līgavu, tā priecāsies par tevi Dievs!


text:
Taviem mūriem, Jeruzāleme, es iecēlu sargus, ne dienu, ne nakti – nekad tie necietīs klusu, jūs, kam jāpiemin Kungs, ne mirkli nerimstiet!


text:
Kungs zvērējis pie savas labās rokas un pie sava stiprā elkoņa: “Vairs nedošu tavu maizi ēst taviem naidniekiem, svešinieku dēlus vairs nedzirdīšu ar tavu jaunvīnu, ko tu esi sapūlējusi!


text:
Tie, kas to ievākuši, paši ēdīs no tā un slavēs Kungu, tie, kas to lasījuši, paši dzers to manas svētnīcas pagalmos!”


text:
Ejiet! Ejiet pa vārtiem! Sataisiet ceļu tautai! Būvējiet! Būvējiet ceļu, nolasiet akmeņus! Celiet pār tautām karogu!


text:
Klau, Kungs skandē līdz zemes malām – sakiet Ciānas meitai: “Redzi, tava glābšana nāk, redzi, tava alga ir viņa rokā, un tava atlīdzība nāk viņam līdzi!”


text:
Kas tur nāk no Edomas, no Bocras sarkanās drānās? Stalts savā ģērbā, dižens savā varenā spēkā! “Es runāju taisnību, man ir glābšanas vara!”


text:
“Viens pats es minu vīnspaidu, nevienas tautas pie manis nebija! Savās dusmās es tās mīdīju, savā niknumā es tās šķaidīju! Tās nošķieda dzīvības sulām manas drānas, visu manu ģērbu tās notraipīja,


text:
Es lūkoju, bet palīga nebija, es raudzīju, bet nebija neviena, kas pabalstītu, – mans elkonis man palīdzēja, un manas dusmas mani balstīja!


text:
Es pieminēšu Kunga žēlastību un slavēšu Kungu – par visu, ko mums piešķīris Kungs, par lielo laipnību Israēla namam, ko viņš tam rādījis savā žēlsirdībā, savā dižajā žēlastībā!


text:
Postā viņš tos neapspieda, un viņa sūtītais eņģelis tos glāba, savā mīlestībā un maigumā viņš tos izpirka, viņš balstīja tos un nesa kopš mūžsenām dienām!


text:
Bet tie dumpoja un apkaitināja viņa Svēto Garu, tādēļ viņš vērtās tiem par naidnieku un sāka pret tiem karu.


text:
Tad atcerējās viņa tauta senlaiku dienas un Mozu! Kurš ir tas, kas pārveda jūrai, kur ir ganāmpulka gans? Kur viņš, kas tiem deva savu Svēto Garu,


text:
kurš veda Mozu pie labās rokas, pie sava diženā elkoņa, kurš tiem priekšā pāršķēla jūru, lai uz mūžiem sev celtu slavu,


text:
Kā lopus, kas ielejā nokāpj, tā viņus pie manis vadīja uz mierīgu vietu, tā tu vadīji savu tautu, lai darītu sev dižu slavu!


text:
Raugies no debesīm un skati no sava svētā un dižā mājokļa – kur tavs niknums un varenums?! Tava sirds degsme un tava žēlsirdība atturas no manis!


text:
Tu gan esi mūsu Tēvs – taču Ābrahāms mūs nepazīst, un Israēls mūs nepagodā – tu, Kungs, esi mūsu Tēvs, jau no senlaikiem mēs tevi saucam par savu Izpircēju!


text:
Kungs, kādēļ tu maldini mūs no saviem ceļiem, kādēļ nocietini mums sirdis, ka mēs tevis nebīstamies – nāc atpakaļ savu kalpu dēļ, cilšu dēļ, kas ir tavs mantojums!


text:
Nu mēs esam kļuvuši tādi, it kā nemūžam tu pār mums nebūtu valdījis, it kā mēs nebūtu saukti tavā svētajā vārdā – kaut tu pāršķeltu debesis un nonāktu zemē, un tavā priekšā kalni līgotos!


text:
Kā uguns aizdedz žagarus, kā uguns uzvāra ūdeni, tā tavi pretinieki iepazīs tavu vārdu, lai tautas dreb tavā priekšā;


text:
Kopš senseniem laikiem ne auss to ir dzirdējusi, ne acs to ir redzējusi, ka būtu vēl cits Dievs, izņemot tevi, kas palīdz tiem, kas uz viņu paļaujas.


text:
Tu panācies pretī tiem, kas taisnību dara ar prieku, kas iet tavus ceļus, kas piemin tevi, – tu iedegies dusmās, jo mēs grēkojām, vienmēr mēs tādi bijuši – taču tiksim glābti!


text:
Mēs visi esam nešķīsti, visa mūsu taisnība kā sārņainas drānas, mēs visi novīstam kā lapas, mūsu vainas mūs aizrauj kā vējš.


text:
Nav neviena, kas piesauc tavu vārdu, kas būtu modrs, ka turētos pie tevis, – jo tu apslēp no mums savu vaigu un pamet mūs pašu vainās.


text:
Nedusmo, Kungs, tik ļoti, ne uz visiem laikiem piemini vainu, jel uzlūko – mēs visi esam tava tauta!


text:
Tavas svētās pilsētas kļuvušas par tuksnesi – Ciāna kļuvusi par tuksnesi, Jeruzāleme par izpostījumu!


text:
Mūsu svēto un diženo namu, kur tevi slavēja mūsu tēvi, nodedzinājusi uguns, visas mūsu jaukās vietas nu drupās!


text:
“Es atklājos tiem, kas nevaicāja; mani atrada tie, kas mani nemeklēja. Es teicu: es te! Es te! – tautai, kas nepiesauc manu vārdu.


text:
kas saka: “Tu paliec pie sevis! Netuvojies man! Jo esmu no tevis šķirta!” Tie ir kodīgi dūmi man nāsīs, uguns, kas deg visu dienu!


text:
viņu vainas un viņu tēvu vainas pie viena!” teica Kungs, “tiem, kuri kvēpināja kalnos un pakalnos zaimoja mani. Un es atmērīšu viņu agrākos darbus tiem tieši krūtīs!”


text:
Tā teica Kungs: “Ja vien ir sula vīnogu ķekarā, tad saka: neizposti, jo ir svētība tajā! – tāpat es darīšu savu kalpu dēļ, lai neizpostītu visu.


text:
Bet jūs, kas atstājuši Kungu, aizmirsuši manu svēto kalnu, Laimnesim klājat galdu un garšvielām jauktu vīnu pildāt Likteņdieves kausā –


text:
es lemšu jūs zobenam, jūs visi kritīsit ceļos, lai tiktu nokauti. Jo es saucu, bet jūs neatbildējāt, es runāju, bet jūs neklausījāties un darījāt ļaunu manās acīs, izvēlējāties to, kas man netīk.”


text:
Tādēļ tā teica Kungs Dievs: “Redzi, mani kalpi ēdīs, bet jūs būsiet izsalkuši, redzi, mani kalpi dzers, bet jūs būsiet izslāpuši, redzi, mani kalpi līksmos, bet jūs būsiet apkaunoti;


text:
Jūs atstāsiet savu vārdu maniem izredzētajiem kā lāstu: lai nonāvē tevi Kungs Dievs! – bet viņš savus kalpus sauks citā vārdā!


text:
Kas svētī sevi šai zemē, sevi svētīs Dievā, patiesi! Un, kas zvēr šajā zemē, tas zvērēs Dievā, patiesi! – Jo ir aizmirstas agrākās bēdas, tās ir apslēptas manām acīm.


text:
Jo es, redzi, radu jaunas debesis un jaunu zemi. Iepriekšējās vairs nepieminēs, tās vairs nenāks ne prātā.


text:
Bet priecājieties un līksmojiet mūžam par to, ko es radu, jo es radu Jeruzālemi priekam un tās tautu – līksmībai.


text:
Es priecāšos par Jeruzālemi un līksmošu par savu tautu, vairs nedzirdēs tajā nedz vaimanas, nedz raudas.


text:
Tur nebūs vairs zīdaiņa, kas dzīvo vien dažas dienas, nedz sirmgalvja, kas savu dienu mēru neizdzīvo. Kas simts gados nomiris, tas būs vēl jauneklis, kas nesasniegs simts gadus, būs ticis nolādēts.


text:
Tie nebūvēs, lai dzīvotu citi, un nestādīs, lai baudītu citi. Jo kā koka mūžs būs manas tautas mūžs, mani izredzētie paši izmantos savu roku darbu.


text:
Viņu pūliņi nebūs velti, un bērni tiem nedzims postam, tie būs Kunga svētības sēkla un viņu pēcnācēji ar tiem.


text:
Vilks un jēriņš ganīsies kopā, un lauva ēdīs salmus kā vērsis, bet čūskas barība būs pīšļi; nedz ļauna, nedz posta nedarīs visā manā svētajā kalnā,” teica Kungs.


text:
Tā saka Kungs: “Debesis ir mans tronis, un zeme ir mans kājsols! Kādu gan namu jūs man varat uzcelt, kādā gan vietā es varētu apmesties?!


text:
Mana roka taču radījusi itin visu, tā radies viss, saka Kungs, taču es uzlūkoju nabagu un to, kam satriekts gars, kas mana vārda bīstas.


text:
Kauj vērsi – nogalē cilvēku! Upurē jēru – lauž sprandu sunim! Pienes labības dāvanu – cūkas asinis! Kvēpina piemiņai vīraku – gluži kā nosvētī elku! Tādu tie izvēlējušies ceļu, pie preteklībām tiem dvēsele ielīksmojas –


text:
tā arī es izvēlēšos tiem mocības un uzsūtīšu briesmas, jo, kad es saucu, neviens man neatbildēja, es runāju, bet neviens neklausījās – viņi darīja to, kas man derdzas, un, kas man netīk, to sev izvēlējās!”


text:
Klausieties Kunga vārdu, kas viņa vārdus bīstaties: “Jūsu brāļi, kas jūs nīst, kas jūs atgrūž mana vārda dēļ, saka: lai Kungs pagodina, ka mēs ieraugām jūsu prieku! – Taču tie paliks kaunā!”


text:
Pirms uznāca dzemdību mokas, tā jau bija dzemdējusi, pirms uznāca radību grūtums, tai jau bija dēls!


text:
Kurš ko tādu ir dzirdējis, kurš ko tādu ir redzējis?! Vai tad zeme top vienā dienā, vai tad tautas rodas vienā reizē – tikko uznāca dzemdību mokas, tūdaļ jau dzemdēja Ciāna savus dēlus!


text:
“Vai tad es pārplēstu klēpi, bet nedzemdinātu?! – saka Kungs, es, kurš dzemdina, aizslodzītu?!” saka tavs Dievs.


text:
Priecājieties par Jeruzālemi un gavilējiet par to, līksmojiet varen par to visi, kas bijāt noskumuši;


text:
zīdiet līdz sātam viņas veldzējošo krūti, ka atdzeraties un atspirgstat no viņas diženās pārpilnības!


text:
Jo tā saka Kungs: “Redzi, es plūdināšu tai mieru itin kā upi, un tautu godību kā pārplūstošu straumi, tad jūs zīdīsiet, klēpī jūs iecels, uz ceļgaliem auklēs,


text:
Jūs to piedzīvosiet, un priecāsies jūsu sirds, jūsu kauli sazels kā zāle – tad zinās, ka Kunga roka ir pie viņa kalpiem, bet viņa dusmas – pie viņa naidniekiem!


text:
Jo, redzi, Kungs ugunī nāk, un viņa rati kā viesulis, lai niknumā izlietu dusmas un rātu ar uguns liesmām!


text:
kas svētījas un šķīstās, lai dotos dārzos, skriedami kādai pakaļ, nonāk starp tiem, kas ēd cūkas gaļu, visādas preteklības un peles – tie visi pagalam!” saka Kungs.


text:
“Es pazīstu viņu darbus un domas, es sapulcināšu visas tautas un mēles, un tās nāks un redzēs manu godību!


text:
Tad es tiem došu zīmi un tos no viņiem, kas izglābušies, es sūtīšu pie tautām – uz Taršīšu, Pūtu un Lūdu, pie loka šāvējiem uz Tubalu un Joniju, uz tālajām salām, kur manu vārdu nav dzirdējuši un manu godību nav redzējuši, lai tie stāsta tautām par manu godu!


text:
Un tie pārvedīs visus jūsu brāļus no visām tautām kā dāvanu Kungam zirgos un kararatos, uz nestuvēm, mūļiem un kamieļiem uz manu svēto Jeruzālemi,” saka Kungs, “kā Israēla dēli pienes dāvanas šķīstā traukā Kunga namā.


text:
Tāpat kā jaunās debesis un jaunā zeme, ko es esmu radījis, mūžam paliks manā priekšā, saka Kungs, tā pastāvēs arī jūsu dzimums un jūsu vārds!


text:
Tie izies ārā un redzēs to līķus, kas atkrituši no manis, un tārps, kas tos grauž, vis nenobeigsies, un to uguns neapdzisīs – tie būs biedinājums visam dzīvajam!”


text:
Tas nāca pār viņu arī Jūdas ķēniņa Jehojākīma, Jošijāhu dēla, laikā un līdz pat Jūdas ķēniņa Cedekijas, Jošijāhu dēla, vienpadsmitajam gadam – līdz pat Jeruzālemes trimdas piektajam mēnesim.


text:
“Pirms tevi radīju mātes miesās, es jau pazinu tevi, pirms vēl tu pameti mātes klēpi, es jau svētīju tevi, par pravieti tautām es iecēlu tevi.”


text:
Kungs man teica: “Nesaki: es esmu vēl zēns, – jo tu iesi visur, kurp tevi sūtīšu, un runāsi visu, ko pavēlēšu!


text:
Kungs izstiepa savu roku un pieskārās manai mutei, Kungs teica: “Redzi, es ielieku savus vārdus tev mutē!


text:
Redzi, šodien es tevi ceļu pār tautām un valstībām, lai tu rautu un plēstu, izdeldētu un plosītu, celtu un dēstītu.”


text:
Un Kunga vārds nāca pār mani otrreiz: “Ko tu redzi?” Es teicu: “Es redzu verdošu katlu, kas no ziemeļiem gāžas.”


text:
Jo es sasaukšu visas ziemeļu ķēniņvalstu ciltis, saka Kungs, tās nāks un visas liks savu troni Jeruzālemes vārtu priekšā, apkārt tās mūriem un ap visām pilsētām Jūdā.


text:
Tad es teikšu savu spriedumu viņu ļaunumam, ka tie mani atmetuši un kvēpinājuši citiem dieviem, zemojušies savu roku darinājumiem.


text:
Bet tu joz savus gurnus, celies un saki tiem visu, ko es pavēlu! Nebaidies no tiem, lai man nav tevi jāizbiedē viņu priekšā!


text:
Redzi, šodien es tevi daru par nocietinātu pilsētu, par dzelzs stabu, par vara mūri pār visu zemi, – pret visiem Jūdas ķēniņiem, augstmaņiem, priesteriem, pret visiem ļaudīm.


text:
“Ej un sauc, lai Jeruzālemē dzird: tā saka Kungs: es atceros tavu jaunības uzticību, tavu līgavas mīlestību, kā tu gāji man pakaļ pa tuksnesi – pa zemi, kur nesēj.


text:
Svēts Kungam Israēls, viņa ražas pirmais auglis. Visi, kas ēda no tā, uzņēmās vainu, un ļaunums nāca pār tiem,” saka Kungs.


text:
Tā saka Kungs: “Kādu ļaunumu jūsu tēvi pie manis atrada, ka tie aizgāja prom no manis un devās tukšībai pakaļ, paši kļūdami tukši?


text:
Tie neteica: kur ir Kungs, kas izveda mūs no Ēģiptes zemes, kas veda mūs cauri tuksnesim, cauri kailatnei un saplaisājušai zemei, cauri izkaltušai un nāves ēnotai zemei, cauri zemei, kuru cilvēkam nešķērsot, kur tam nekad neapmesties!


text:
Es jūs novedu dārzu zemē, lai jūs ēstu tās augļus un labumus, bet atnākuši jūs apgānījāt manu zemi, manu īpašumu jūs padarījāt par preteklību.


text:
Priesteri nevaicāja: kur ir Kungs? Bauslības zinātāji mani nepazina, tautas gani atkāpās no manis un pravieši pravietoja Baalu, staigāja pakaļ tam, kas neko nedod!


text:
Pārstaigājiet Kitīmas krastus un raugiet, uz Kēderu sūtiet, cieši pārbaudiet, raugiet, vai ir vēl kur tā,


text:
ka tauta mij savus dievus un tie pat nav dievi! – bet mana tauta izmij savu godu pret to, kas neko nedod.


text:
“Divus ļaunumus darīja mana tauta – tā pameta mani, dzīvūdens avotu, un izcirta sev akas, cauras akas, kur neturas ūdens!


text:
Pret viņu rēc lauvas, tie ceļ savu balsi, vērš viņa zemi postažā un viņa pilsētas pelnos, neviens tur vairs nedzīvo.


text:
Tevi pārmācīs tavs ļaunums, un tava novēršanās tevi sodīs – zinies un redzi, cik ļauni un rūgti ir pamest Kungu, savu Dievu,” saka Kungs, Pulku Kungs.


text:
“Es sen jau salauzu tavu jūgu un sarāvu tavas saites, un tu teici: es nevergošu! Nu uz katra augstāka paugura un zem katra zaļoksna koka tu maukojot lokies!


text:
Es tevi stādīju kā izcilu vīnakoku, kā pilnu un īstu sēklu! Kā tu varēji pārvērsties par svešzemju vīnastāda kroplajām stīgām?


text:
Kaut ar sāli tu mazgātos un ar sārmu berztos, tava grēka traips paliks manā priekšā,” saka Kungs Dievs.


text:
“Kā tu vari teikt: es neaptraipījos, neskrēju pakaļ baāliem?! – Skati savu taku ielejā, zinies, ko darīji! Tu skrej krustu šķērsu kā kaisla kamieļmāte,


text:
tu esi kā savvaļas ēzeļmāte, kas pie tuksneša radusi, savā kārībā osta vēju – kas to riestā var remdināt? To sameklēt pūļu nevajag, kad meklēsies, to atradīs!


text:
Sargi savas kājas no basuma un rīkli no slāpēm! Bet tu saki: nē! Velti! Es mīlu svešos un sekošu tiem! –


text:
kuri kokam saka: mans tēvs! – un akmenim: tu mani dzemdināji! – Tie pagriezuši man muguru, seju tie novērsuši, bet, kad tiem iet ļauni, tie saka: celies un glāb mūs! –


text:
Kur ir dievi, ko tu sev darināji? Lai tie ceļas, ja ļaunā brīdī var līdzēt! Cik tev pilsētu, Jūda, tik tev dievu!


text:
“Velti es esmu sitis jūsu dēlus – manu pērienu tie nav ņēmuši vērā. Jūsu pašu zobens kā plēsīgs lauva aprija jūsu praviešus.


text:
Jūsu paaudze lai raugās uz Kunga vārdu! Vai es biju Israēlam kā tuksnesis, kā tumsas zeme? Kādēļ mana tauta saka: mēs esam brīvi! Mēs vairs neiesim pie tevis! –


text:
Vai meitene aizmirst savas rotas un līgava savu jostu? Vairs neizskaitīt dienas, kopš mana tauta aizmirsusi mani.


text:
Pie tavu drānu malām atrod nabagu un nevainīgu asinis – tos tu nepieķēri, tiem laužoties iekšā! Un pat tad tu vēl


text:
saki: man vainas nav! Patiesi, lai viņa dusmas iet nost no manis! – Tiešām, es tiesāšu tevi par to, ka tu teici: es negrēkoju! –


text:
Arī no turienes tu aiziesi, matus plēšot, – Kungs ir atmetis tos, kam tu uzticējies, ar viņiem tev laba nebūs!”


text:
Viņš teica: “Ja vīrs sūta prom savu sievu un tā aiziet no viņa un kļūst citam par sievu, vai viņš vairs pie tās var atgriezties? Vai tāda zeme lai netaptu nekrietna? Bet tu maukoji ar tik daudziem un gribi atgriezties pie manis?” saka Kungs.


text:
“Pacel acis uz kailajiem kalniem un skaties! Kur tik tu neesi piesmieta!? Tu tupi priekš viņiem ceļmalā kā arābs tuksnesī, ar savu maucību un ļaunumu tu samaitā zemi!


text:
Vai tad viņš mūžam būs bargs? Vai bardzību turēs līdz galam? – Redzi, tā tu teicies, bet darīji, cik vien varēji, ļaunu!”


text:
Ķēniņa Jošijāhu dienās Kungs man teica: “Vai redzēji, ko darīja atkritusī Israēla? Viņa gāja maukot uz katra augstāka pakalna un zem katra zaļoksna koka!


text:
Un pēc tam, kad tā man visu to bija nodarījusi, es teicu: tu atgriezīsies! Bet tā neatgriezās. Un to redzēja Jūda, tās neuzticīgā māsa.


text:
Un, kaut gan tā redzēja, ka par laulības pārkāpšanu es aizdzinu projām Israēlu un devu tai šķiršanās rakstu, neuzticīgā Jūda, tās māsa, nebijās, bet gāja un maukoja pati!


text:
Ej un izkliedz šos vārdus pret ziemeļiem! Saki: atgriezies, atkritusī Israēla! – saka Kungs, es neniknošos uz tevi, jo es esmu uzticīgs, saka Kungs, vienmēr nebūšu bargs!


text:
Tik zinies savu vainu, ka dumpoji pret Kungu, savu Dievu, blandījies apkārt ar svešiem zem katra zaļoksna koka! Manā balsī tu neklausījies! – saka Kungs.


text:
Nāciet atpakaļ, atkritušie dēli, saka Kungs, jūs esat mani. Es ņemšu jūs pa vienam no katras pilsētas, pa diviem no katras dzimtas, un vedīšu jūs uz Ciānu!


text:
Un dienās, kad jūs vairosieties un augļosieties tai zemē, saka Kungs, tad lai nerunā vairs par Kunga derības šķirstu, – lai tas nenāk vairs prātā, lai to neatceras un pēc tā neilgojas, un lai no jauna nebūvē.


text:
Tad Jeruzālemi dēvēs par Kunga troni un Kunga vārdā Jeruzālemē pulcēsies visas tautas, un neviens vairs nedzīvos pēc savas ļaunās sirds stūrgalvības.


text:
Tajās dienās Jūdas nams būs kopā ar Israēla namu, un no ziemeļu zemes tie abi kopā nāks uz zemi, ko es devu par mantojumu jūsu tēviem.


text:
Es teicu: es darīšu tevi par savu dēlu, es došu tev leknāko zemi, tu mantosi lielāko dārgumu tautās!<br/> Es teicu: mani jūs sauksiet par Tēvu, no manis jūs vairs neatkritīsiet!


text:
Pār kalniem dzird raudu balsi – tur lūgdamies raud Israēla dēli, jo savas takas tie sajaukuši un aizmirsuši Kungu, savu Dievu!


text:
“Atgriezieties, atkritušie dēli, es dziedēšu jūs no neuzticības!” Redzi, mēs nākam pie tevis, jo tu esi Kungs, mūsu Dievs! –


text:
Patiesi! Meli ir pakalnu svētki un klaigas uz kalniem! Patiesi! Kungs, mūsu Dievs, ir glābiņš Israēlam!


text:
Lai tupstam kaunā, lai sedzamies negodu, jo pret Kungu, savu Dievu, esam grēkojuši – mēs un mūsu tēvi, – no jaunības līdz pat šodienai! Kunga, mūsu Dieva, balsij mēs neklausījām.


text:
“Israēl! Ja gribi nākt atpakaļ,” saka Kungs, “nāc pie manis! Un, ja tu novāksi savus dievekļus prom no manis, tev nebūs jābēguļo!


text:
Ja tu zvērēsi: dzīvs Kungs! – ar patiesību, ar tiesu, ar taisnību, tad viņš būs svētība tautām un viņš būs to slava!”


text:
Jūdas vīri un Jeruzālemē mītošie, apgraizieties Kungam! Nost jūsu sirds priekšādu! Kamēr neizlaužas manas dusmas kā uguns, kā degsme, ko nenodzēst, – jūsu ļauno darbu dēļ.”


text:
Stāstiet Jūdā un sakiet, lai sadzird Jeruzālemē, pūtiet ragu pār visu zemi, sauciet jo skaļi un sakiet: “Pulcējamies un ejam uz nocietinātām pilsētām!”


text:
Lauva no biezokņa iznācis, tautu nīdētājs devies karā, iznācis no savas vietas, lai izdeldētu tavu zemi, tavas pilsētas nopostītu, ka neviens tur vairs nedzīvo.


text:
“Tajā dienā būs tā,” saka Kungs, “nodrebēs ķēniņa sirds un augstmaņu sirdis, priesteri apstulbs un pravieši paliks mēmi!”


text:
Un es teicu: “Ak, Kungs Dievs! Tiešām tu esi viltin vīlis šo tautu un Jeruzālemi, sacīdams: jums būs miers! – Bet zobens jau dzīvību skar!”


text:
Tajā laikā teiks šai tautai un Jeruzālemei: “Svelošs pakalnu vējš manai tautmeitai tuksnesī pretī – ne sijāt, ne vētīt.


text:
Redzi, viņš kā mākonis ceļas, kā viesulis viņa rati, viņa zirgi par ērgļiem ātrāki! Vai! mums – mēs pagalam!


text:
Jeruzāleme, mazgā no ļaunuma savu sirdi, ka tu tiktu glābta! Cik ilgi vēl tu turēsies pie savām grēka domām?


text:
Brīdini tautas: “Redzi! Lai dzird Jeruzālemē: no tālas zemes nāk lencēji, tie ceļ savu balsi pret Jūdas pilsētām!


text:
to tev nodara tas, ko tu dari un kur tu staigā, tas ir tavs ļaunums – jo rūgts, jo sniedz tev līdz sirdij.”


text:
Iekšas man, iekšas man ļogās – manas sirds mūri! Sitas man sirds, nevaru klusēt, jo mana dvēsele dzird raga skaņu un kaujas kliedzienus.


text:
Jo mana tauta ir muļķe, mani tā nepazīst, mani dēli ir stulbi, tie nesaprot, viņi ir gudri uz ļaunu, bet labu tie nezina. –


text:
Es paraudzījos, un redzi – leknā zeme jau tuksnesis! Un visas pilsētas noārdītas! Tāds savā dusmu kvēlē Kungs!


text:
Tādēļ lai sēro zeme un melnē debesis augšā, jo es esmu teicis un nodomājis, man nebūs žēl, un es neatkāpšos!”


text:
No jātnieku un loka šāvēju dunas bēg visa pilsēta, tie mūk mežā un klintīs rāpjas – pamesta visa pilsēta, neviens tur vairs nedzīvo.


text:
Ko tu dari, izdeldētā? Kaut purpurā tērpies, kaut rotājies zelta rotām, kaut izkrāšļo acis, – velti tu taisies skaista! – tavi mīlnieki nicina tevi un pēc tavas dzīvības lūko!


text:
Es dzirdēju dzemdētājas balsi, kas pirmoreiz radību sāpēs, – tur sten Ciānas meita un stiepj savas rokas. Vai man! Mana dvēsele gurst slepkavu priekšā.


text:
Klīstiet pa Jeruzālemes ielām, jel raugiet un ziniet! – Meklējiet laukumos, vai vēl kādu atradīsiet!? Ja tur ir kāds, kas dara tiesu un meklē taisnību, tad es tev piedošu!


text:
Kungs, vai tavas acis neredz patiesību? Tu viņus sit, bet tie nebīstas, tu dari tiem galu, bet tie liedzas laboties, – cietāk par klinti nocietinājuši savas sejas, liedzas atgriezties.


text:
Es iešu pie stiprajiem un runāšu ar tiem, tie zinās Kunga ceļu, sava Dieva tiesu! – Kā vieni, tā otri jūgu salauzuši un saites sarāvuši!


text:
Tādēļ tos aprīs biezokņu lauva, klajumu vilks tos saplēsīs, leopards viņu pilsētām uzglūn, – kas iznāks – to saplosīs, jo tiem grēku daudz, un liela to atkrišana!


text:
“Kā lai piedodu tev? Tavi dēli mani ir atmetuši un zvērējuši tiem, kas pat nav dievi! Es viņus baroju, bet tie pārkāpa laulību un bariem slāja uz mauku māju!


text:
Kāpiet viņas vīnadārzos un graujiet tos, tik neizpostiet pavisam! Izraujiet viņas stīgas, jo tās nepieder Kungam!


text:
tie noliedz Kungu un saka: tas nav viņš! Pār mums nenāks ļaunums, ne badu, ne zobenu mēs neredzēsim. –


text:
Nu saka Kungs, Pulku Dievs: “Tādēļ ka jūs tā teicāt, redzi, es likšu savus vārdus tavā mutē kā uguni, un šo tautu par malku, lai uguns tos aprij!


text:
Redzi, Israēla nams, es uzsūtīšu tev tautu no tālienes, saka Kungs, tā ir sīksta tauta, tā ir sena tauta, tās mēli tu nezini, un, ko tie saka, tu nesaproti.


text:
Tie aprīs tavus graudus un maizi, aprīs tavus dēlus un meitas, aprīs tavas avis un vēršus, aprīs tavus vīģes kokus un vīnakokus, tavas nocietinātās pilsētas, uz ko tu paļaujies, tie sagraus ar zobenu.


text:
Un, kad tie prasīs: kādēļ Kungs, mūsu Dievs, mums visu to darīja? – saki tiem: kā jūs atmetāt mani un savā zemē kalpojāt svešiem dieviem, tā jūs kalposiet svešiniekiem zemē, kas nebūs jūsu!”


text:
“Klausies nu, muļķu un bezsiržu tauta, jums ir acis, bet jūs neredzat, jums ir ausis, bet jūs nedzirdat!


text:
Vai manis jūs nebīstaties, saka Kungs, vai nedrebat manā priekšā? Es liku smiltis par robežu jūrai – mūžīgu šķērsli, kam netikt pāri! Tā gan sitas, bet nevar, krāc viļņus, bet pāri netiek!


text:
Tie neteica savās sirdīs: lai bīstamies Kunga, mūsu Dieva, kas mums laikā dod lietu, lītavas un rasu un īstajā reizē rūpē mums ražu.


text:
Jo manā tautā atradās ļaundari, tie glūn un liecas kā putnu ķērāji, tie lamatas izliek un cilvēkus ķer.


text:
tie treknumā ļum, pārplūst no ļaundarības, taisnu tiesu tie nespriež, bāreņiem tiesā nepalīdz, nabagu taisnību neaizstāv.


text:
pravieši pravieto melus, priesteri valda, kā tīk, un manai tautai tas tīk! Ko darīsiet, kad nāks gals?


text:
Tverieties, Benjāmina dēli no Jeruzālemes, Tekoā pūtiet ragu un pār Bēt-Keremu dedziet nelaimes zīmi, jo no ziemeļiem slejas ļaunums un liels posts.


text:
Svētījiet kauju pret viņu! Uzbrūkam dienvidū! Vai! mums, jo diena jau griežas uz galu, jau izstiepjas vakara ēnas.


text:
Jo tā saka Pulku Kungs: “Cērtiet kokus un uzberiet ap Jeruzālemi aplenkuma valni! – šai pilsētai jātop piemeklētai tās varmācības dēļ!


text:
Kā aka glabā ūdeni svaigu, tā viņa saglabā ļaunumu! Tur dzird apspiešanu un varasdarbus, manā priekšā vienmēr ir sērgas un rētas!


text:
Topi brīdināta, Jeruzāleme, kamēr es tev neesmu palicis svešs, kamēr vēl neesmu pārvērtis tevi par izpostījumu, par zemi, kur neviens nedzīvo.”


text:
Tā saka Pulku Kungs: “Kā vīnogas lasīdams pārlasi Israēla pārpalikumu, atkal un atkal liec savu roku pie stīgām kā vīnkopis.”


text:
Uz ko lai es runāju, ko lai brīdinu, ka dzird, redzi, tiem ir neapgraizīto ausis un tie klausīties nespēj, redzi, Kunga vārdi tiem par izsmieklu, tie viņiem netīk.


text:
Es, pilns Kunga dusmu, knapi turos izliet tās pār bērniem ielās un pār jaunekļu pulku, jo gan vīrs, gan sieva tiks sagūstīti, gan vecis, gan tas, kam papilnam dienu.


text:
“Viņu mājas iemantos citi, tie dabūs gan viņu laukus, gan sievas, jo es izstiepšu savu roku pār tiem, kas mīt šajā zemē,” saka Kungs.


text:
“Gan mazi, gan lieli – visi tīko pēc netaisnas mantas, gan pravietis, gan priesteris – visi krāpjas!


text:
Nu tie apkaunoti, jo tie darīja preteklību, kauna tie nepratās, goda tie nezināja, – tādēļ tie kritīs kritējiem līdzi, tie klups, kad tos piemeklēšu,” saka Kungs.


text:
Tā saka Kungs: “Uz ceļa stājiet un raugiet, prasiet pēc mūžsena gājuma – kur ir labais ceļš? Tad ejiet pa to! Atrodiet savām dvēselēm rimtu vietu! Bet viņi teica: mēs neiesim!


text:
Klausies, zeme, redzi, es nesu šai tautai ļaunu – tas viņu nodomu auglis, jo manos vārdos tie neklausījās un manu bauslību nopaļāja.


text:
Kam man šis vīraks, kas atvests no Šebas, vai labās smaržu niedres no tālām zemēm, jūsu sadedzināmie upuri man netīk un jūsu upuri man nav saldi!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Redzi, es likšu šai tautai klupšanas akmeņus, un tā pār tiem klups – tēvi kopā ar dēliem un kaimiņš ies bojā ar kaimiņu!”


text:
Loku un bozi tie tver, tie ir cieti, tiem līdzjūtības nav, viņu balss šņāc kā jūra, uz zirgiem tie jāj jau sarindojušies kaujai – pret tevi, Ciānas meita!”


text:
Mana tautmeita! Joz maisu, vārties pīšļos, sēro kā par vienīgo dēlu un vaidi rūgtās žēlabās, jo pār mums piepeši nāks postītājs!


text:
“Es tevi darīju par tādu, kas pārbauda metālu, par cietoksni manā tautā – lai tu zini un iztausti viņu ceļus.


text:
“Stājies Kunga nama vārtos un sauc tur šos vārdus: klausieties Kunga vārdu jūs, visi jūdi, kas pa šiem vārtiem nākat zemoties Kungam!


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: lai jūsu darbi un gaitas kļūst labi, tad es mājošu pie jums šajā vietā.


text:
un neapspiedīsiet ne svešinieku, ne bāreni, ne atraitni, un neizliesiet nevainīgas asinis šajā vietā un nepielūgsiet citus dievus – paši sev par ļaunu,


text:
Kādēļ jums zagt, slepkavot, pārkāpt laulību? Un melīgi zvērēt un kvēpināt Baalam? Un pielūgt citus dievus, kurus jūs nepazīstat?


text:
Un tad jūs nākat un stājaties manā priekšā šajā namā, kas saukts manā vārdā, un sakāt: tagad esam glābti un darīsim visas šīs preteklības!


text:
Vai jums šķiet, ka šis nams, kas saukts manā vārdā, kļuvis par laupītāju bedri?! Patiesi, arī es to redzu! – saka Kungs.


text:
Ejiet uz manu vietu, uz Šīlo, kur es vispirms liku mist savam vārdam, un skatiet, ko es ar to izdarīju savas tautas Israēla ļaunuma dēļ!


text:
Un tagad – tādēļ ka jūs darījāt visus šos darbus, saka Kungs, es nerimis runāju uz jums, es runāju, bet jūs neklausījāties, es saucu jūs, bet jūs neatbildējāt! –


text:
tagad šim namam, kas saukts manā vārdā un uz ko jūs paļāvāties, tai vietai, kuru es devu jūsu tēviem, es darīšu tāpat, kā es darīju Šīlo!


text:
Dēli vāc malku, tēvi dedz uguni, un sievas jauc mīklu, lai ceptu elku maizes debesu ķēniņienei. Viņi lej vīna upuri citiem dieviem, kaitinādami mani!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: redzi, šajā vietā izlīs manas dusmas un niknums – pār cilvēku un pār zvēru, pār lauka koku un pār zemes augli: viss degs, ka ne nodzēst!”


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Jūsu sadedzināmos upurus lieciet pie jūsu kaujamiem upuriem un rijiet gaļu!


text:
Jo jūsu tēviem todien, kad es tos izvedu no Ēģiptes zemes, es neko neteicu un nepavēlēju par sadedzināmajiem upuriem un kaujamiem upuriem.


text:
Es pavēlēju šos vārdus: klausieties manā balsī, un es būšu jums par Dievu, un jūs būsiet mana tauta, un jūs staigāsiet pa tiem ceļiem, kurus es jums pavēlu – un jums būs labi.


text:
Bet viņi neklausījās, pat ausi nepastiepa un staigāja savā padomā un savu ļauno siržu stūrgalvībā – gāja atpakaļ, ne uz priekšu!


text:
No tās dienas, kad jūsu tēvi iznāca no Ēģiptes zemes, līdz pat šai dienai es esmu sūtījis pie jums daudzus savus kalpus, praviešus. Ik dienas es nemitējos, tos sūtīdams.


text:
viņi manī neklausījās – pat ausi nepastiepa un bija stūrgalvīgi, un darīja ļaunu vairāk par saviem tēviem!


text:
Tu runāsi uz viņiem visus šos vārdus, bet tie tevī neklausīsies, tu sauksi uz viņiem, bet tie neatbildēs!


text:
Saki viņiem: šī ir tauta, kas neklausa sava Dieva Kunga balsij un nelabojas: patiesība ir izdeldēta un iznīdēta no viņu lūpām!


text:
Cērp nost savus matus, met tos prom un raudi pār kailajiem kalniem, jo Kungs ir atmetis un atstūmis sava barguma audzi!


text:
Jūdas dēli darīja ļaunu, man redzot, saka Kungs, savus dievekļus tie nolika namā, kas saukts manā vārdā, un aptraipīja to.


text:
Tie cēla ziedokļus Tofetā, Ben-Hinnomas ielejā, lai tur ugunī dedzinātu savus dēlus un meitas. To es neesmu pavēlējis, tas nenāk no manas sirds!


text:
Redzi, tādēļ nāk dienas, saka Kungs, kad to vairs nesauks par Tofetu un Ben-Hinnomas ieleju, bet par Slepkavu ieleju. Tie nāks apbedīt Tofetā, jo citur vairs nebūs vietas!


text:
Es darīšu, ka Jūdas pilsētās un Jeruzālemes ielās vairs neskanēs ne līksmes, ne prieka balss, ne līgavaiņa, ne līgavas balss, un šī zeme kļūs par postažu.”


text:
“Tajā laikā,” saka Kungs, “lai iznes no kapiem Jūdas ķēniņu kaulus, tās augstmaņu kaulus, priesteru kaulus, praviešu kaulus un Jeruzālemes iedzīvotāju kaulus.


text:
Lai tos izkaisa zem saules un mēness un zem zvaigžņu pulkiem, ko tie mīlējuši, kam tie vergojuši, kam skrējuši pakaļ, pēc kā dzinušies un kam klanījušies, – lai tos nedz vāc, nedz aprok, lai tie ir par mēsliem uz zemes virsas!


text:
Un tie, kas no šīs ļaunās dzimtas vēl būs atlikuši, labāk vēlēsies nāvi, ne dzīvi – visi, kas vēl būs atlikuši tais vietās, kur es tos sadzinu, saka Pulku Kungs.


text:
Saki viņiem: tā saka Kungs: vai ir kāds, kas krīt un neceļas? Vai ir kāds, kas aiziet un neatgriežas?


text:
Es klausījos uzmanīgi, bet viņi nerunāja, neviens savu ļaunumu nenožēloja, neteica: ko esmu izdarījis?! Tiem katram savs skrējiens – kā zirgam, kas aiztraucas kaujā.


text:
Pat stārķis debesīs zina savu reizi, pat ūbele, bezdelīga un dzērve turas pie sava gāju laika, bet mana tauta nezina Kunga spriedumu!


text:
Kā jūs varat teikt: mēs esam gudri, un Kunga bauslība ar mums! – Redzi, par meliem to vērš rakstvežu melīgā spalva!


text:
Gudrie tiks kaunā, trūksies un kritīs gūstā! Redzi, Kunga vārdu tie atmetuši! Kāda vēl gudrība tiem!?


text:
Tādēļ es atdošu viņu sievas citiem un viņu laukus mantos iekarotāji! Gan mazi, gan lieli – visi tie tīko pēc netaisnas mantas, gan pravietis, gan priesteris – visi tie krāpjas.


text:
Nu tie apkaunoti, jo tie darīja preteklību, kauna tie nepratās, goda tie nezināja – tādēļ tie kritīs kritējiem līdzi, tie klups, kad tos piemeklēšu, saka Kungs.


text:
Es tos noplūkšu, lai vairs nav, saka Kungs, nav vīnogu vīnakokā, nav vīģu vīģes kokā, lapas novītušas un tas, ko es devu, ir prom!”


text:
Ko mēs vēl sēžam? Pulcēsimies un iesim uz nocietinātajām pilsētām, lai nonīkstam tur! – jo mūsu Dievs Kungs nīdē mūs, ar indes ūdeni dzirdī, ka pret Kungu mēs grēkojuši!


text:
No Dāna dzird sprauslojam viņu zirgus, no zviedzieniem dreb visa zeme – tie nāk un aprij zemi un visu, kas to pilda, pilsētas un visus, kas tajās mīt.


text:
Redzi, manas tautmeitas sauc palīgā, no zemes tālumiem skan: vai nav Ciānā Kunga, vai nav tur ķēniņa!? “Kādēļ viņi kaitina mani ar saviem elku tēliem un svešajiem dievekļiem?”


text:
Kaut mana galva par ūdeni taptu un manas acis par asaru avotu! Es raudātu dienu un nakti par manas tautmeitas kritušajiem!


text:
Ja man dotu tuksnesī ceļinieku būdu, tad es pamestu savu tautu un no tiem aizietu, jo tie visi ir laulības pārkāpēji un krāpnieku pulks!


text:
“Tie trin savas mēles kā loka dzīslu, runā melus, ne patiesību, šai zemē tie vareni, jo no ļauna uz ļaunu tie iet un mani tie nepazīst,” saka Kungs.


text:
“Ik vīrs lai sargās no kaimiņa un neuzticas pat brālim, jo brālis krāpj brāli un kaimiņš baumodams staigā.


text:
Ik vīrs savu tuvāko viļ, neviens nerunā patiesību, savai mēlei tie iemācījuši runāt melus, bez mitas tie nopūlas grēkos.


text:
Tādēļ tā saka Pulku Kungs: “Redzi, es kausēdams viņus pārbaudīšu! Ko citu lai manai tautmeitai daru?


text:
Kā izasināta bulta viņu mēle melš māņus, ar muti tie runā uz tuvāko mieru, bet sirdī tam lamatas taisa.


text:
Pār kalniem es celšu raudas un žēlabu dziesmu un pār tuksneša ganībām – vaimanas, jo tās tā pārpelnotas, ka ne cauri iziet, nedzird pat lopus maujam, debesu putni un zvēri – visi pamukuši!


text:
“Es pataisīšu Jeruzālemi par drupām un šakāļu midzeni, Jūdas pilsētas pārvērtīšu par izpostījumu, kur neviens nemīt.”


text:
Kurš ir tik gudrs, ka var to saprast? Uz ko lai runā Kunga mute? Kam viņš lai stāsta par to – kādēļ nopostīta zeme un pārpelnota kā tuksnesis, ka ne cauri iziet?


text:
Kungs teica: “Tādēļ ka tie atmetuši manu bauslību, ko es tiem devu, un manai balsij nav klausījuši, ko es teicu, nav darījuši,


text:
redzi, tādēļ es, saka Pulku Kungs, Israēla Dievs, barošu šo tautu ar vērmelēm un ar indes ūdeni dzirdīšu!


text:
Es viņus izkaisīšu starp tautām, kuras nepazīst ne viņi, ne viņu tēvi, un es trenkšu tiem pakaļ zobenu, līdz tos piebeigšu!”


text:
lai tās steidz šurp un sāk par mums žēlu dziesmu, lai mūsu acis pierit asarām, lai mūsu plaksti ūdeni pārplūst!


text:
Jo no Ciānas dzird žēlu dziesmu: kā mēs izpostīti, kā apkaunoti – jo pametām zemi, jo mūs iztrieca no mūsu mājokļiem!”


text:
Klausieties, sievas, Kunga vārdus, ņemieties ausīm viņa mutes vārdus un māciet savām meitām žēlu dziesmu un vaimanas viena otrai!


text:
“Nāve pa logu iekāpusi, mūsu pilīs ienākusi, bērnus no ielām nopļāvusi un no laukumiem – jaunekļus.”


text:
Runā: “Tā saka Kungs: ļaužu līķi kritīs kā mēsli pār lauku, kā salmi pēc ražas vācēja – tos vairs nesavāks!


text:
Tā saka Kungs: lai gudrais nelīksmo savā gudrībā, lai varonis nelīksmo savā varonībā, lai bagātais nelīksmo savā bagātībā!


text:
Kas grib līksmot, lai līksmo par to, ka protas un pazīst mani, jo es esmu Kungs, es dodu zemei žēlastību, tiesu un taisnību, jo tas viss man tīk, saka Kungs.


text:
Ēģipti, Jūdu un Edomu un Amona dēlus un Moābu, un tos, kam matiem apgriezta mala, kuri tuksnesī mīt, – jo visas tautas ir neapgraizītas un viss Israēls neapgraizītu sirdi!”


text:
Tā saka Kungs: “Tautu ceļus jūs nestaigājiet un no debesu zīmēm nebīstieties, kā tautas bīstas no tām.


text:
Tie kā biedēkļi izdreijāti, tie nerunā – ceļami, stumjami, jo soļot tie nevar, nebīstieties no tiem, ļaunu tie darīt nevar un labu arīdzan ne.”


text:
Kas gan tevis nebīstas, tautu ķēniņ! Tas pienākas tev, jo nevienai no gudrajām tautām nevienā valstī nav tāda kā tu!


text:
Kalts sudrabs no Taršīšas vests un zelts no Ūfāzas – amatnieku un zeltkaļu darbs, purpurzilas un purpura viņu drānas, tie visi ir gudro darbs.


text:
Bet Kungs ir patiesības Dievs, viņš ir dzīvs Dievs un mūžīgs Ķēniņš, no viņa dusmības dreb zeme, un tautas nevar turēt viņa bargumu!


text:
Viņš taisīja zemi ar savu spēku un nostiprināja cietzemi ar savu prātu un gudrību, viņš izpleta debesis!


text:
Kad viņš ceļ balsi – krāc debesu ūdeņi! Viņš ceļ garaiņus no zemes galiem, zibeņo lietū, un no savām krātuvēm atnes vēju!


text:
Dumjš ir cilvēks – bez zināšanas, apkaunots zeltkalis ar saviem elku tēliem, jo meli ir viņa lējumi un tajos nav gara!


text:
Ne tāda ir Jēkaba daļa, jo visu veidoja viņš! Un Israēls ir viņa mantojuma cilts! Viņa vārds ir – Pulku Kungs!


text:
Jo tā saka Kungs: “Redzi, šoreiz es aizmēzīšu visus, kas mīt uz zemes, es tos turēšu aplenktus, lai tie zina!”


text:
Mana telts nojaukta, un visas manas telts virves sarautas, mani bērni aizgājuši no manis, un to nav! Neviens vairs nepletīs manu telti, nenostieps manus telts aizkarus!


text:
Redzi, no ziemeļu zemes ceļas balsu duna un liela trīcēšana, nu Jūdas pilsētas padarīs par izpostījumu un šakāļu midzeni!


text:
Savu niknumu izlej pār tautām, kas nepazīst tevi, pār dzimtām, kas nepiesauc tavu vārdu, – jo Jēkabu tās ir aprijušas, viņu tās izskaudušas un viņa ganības izdeldējušas!


text:
to es pavēlēju jūsu tēviem todien, kad izvedu viņus no Ēģiptes zemes, no dzelzs lietuves, sacīdams: klausieties manā balsī un dariet visu, ko es jums pavēlu, un jūs būsiet mana tauta, un es būšu jūsu Dievs.


text:
Tas tādēļ, lai varu pildīt zvērestu, ko es zvērēju jūsu tēviem, ka došu tiem zemi, kur plūst piens un medus, – un tā tur ir vēl šodien!” Un es atbildēju un teicu: “Patiesi, Kungs!”


text:
Un Kungs man sacīja: “Sauc šos vārdus Jūdas pilsētās un Jeruzālemes laukumos: klausieties šīs derības vārdus un pildiet tos! –


text:
Jo todien, kad es viņus izvedu no Ēģiptes zemes, es jūsu tēviem piekodināju – un līdz šai dienai es piekodinu bez mitas: klausiet manai balsij! –


text:
Bet tie neklausīja, pat neieklausījās! Ikviens staigāja pēc savas sirds stūrgalvības! Tādēļ es liku, lai pār tiem nāk visi šīs derības vārdi, kurus es pavēlēju tiem pildīt, bet tie nepildīja.”


text:
tie ir atkrituši savu sentēvu pārkāpumos – tie liedzās klausīties manos vārdos un staigāja pakaļ citiem dieviem, un kalpoja tiem. Israēla nams un Jūdas nams ir lauzuši manu derību, ko es slēdzu ar viņu tēviem!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Redzi, es liku, lai pār tiem nāk ļaunums, no kura tie nepaglābsies, tie brēks uz mani, bet es viņos neklausīšos!


text:
Un Jūdas pilsētu un Jeruzālemes iedzīvotāji ies un kliegs uz dieviem, kam tie kvēpinājuši, bet tie viņus ļaunā brīdī neglābs.


text:
Jūda, cik tev ir pilsētu, tik tev dievu! Jeruzāleme, cik tev ir ielu, tik altārus tu uzcēli, lai darītu kauna darbus, – altārus, kur kvēpināt Baalam!


text:
Un tu par šo tautu nelūdzies, nebrēc un nelūdz par tiem, jo es nedzirdu tos, kad tie mani sauc ļaunā brīdī!


text:
Kas manai mīļajai manā namā, ja tā perinājusi viltības? Vai upuru gaļa glābs tevi? Jo tu esi līksma tikai tad, kad dari ļaunu!


text:
Zaļojošs olīvkoks, jauks saviem pilnbrieda augļiem – tā tevi sauca Kungs, – negaisam šalcot, viņš pieliks tam uguni, visa lapotne nosvils!


text:
Pulku Kungs, kas tevi dēstīja, nu runā par tevi ļaunu, jo mani kaitina Israēla nama un Jūdas nama ļaunums, ko tie darījuši, kvēpinot Baalam.”


text:
Bet es biju kā rāms jērs, uz kaušanu novests, un es nezināju, ka tie pret mani perina ienaidu: sapūdēsim koku kopā ar augli un nocirtīsim to no dzīvo zemes, lai viņa vārdu vairs neatceras!


text:
Pulku Kungs, tu tiesā taisni! Tu pārbaudi sirdis un nieres! Es taču redzēšu, kā tu tiem atrieb, jo tev es uzticu savu lietu!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Anātotas vīriem, kuri dzenas pēc manas dzīvības: “Nepravietojiet Kunga vārdā, tad nemirsiet no mūsu rokas!”


text:
Tādēļ tā saka Pulku Kungs: “Redzi, es viņus piemeklēju! Viņu jaunekļi mirs no zobena, viņu dēli un meitas mirs badā!


text:
Taisns tu, Kungs, kad es ķildā ar tevi. Tomēr runāšu ar tevi par tiesu: kādēļ ļaundariem ceļš sokas un bez rūpēm tie visi krāpjas?


text:
Tu viņus stādīji, un tie iesakņojās, tie izauga un deva augļus, tu esi tuvu to mutēm, bet tālu to nierēm!


text:
Tu, Kungs, pazīsti mani un redzi, tu pārbaudi manu sirdi pret tevi, dzen tos ārā kā avis uz nāvēšanu un nošķir tos kaušanas dienai!


text:
Cik ilgi sēros zeme un kaltīs zāle uz lauka – zvēri un putni ir patriekti tur mītošo ļaunuma dēļ, jo viņi teica: mūsu galu viņš neredzēs!


text:
Ja tu ar kājniekiem skrienies un tas tevi gurdina, tad kā tev skrieties ar zirgiem? Ja uz miera zemi tu paļaujies, tad ko tev darīt Jardānas biezokņos?


text:
Pat tavi brāļi un tava tēva nams – pat tie tevi pievīluši, pat tie brēc tev pakaļ pilnā rīklē, netici tiem, kad tie runā labu!


text:
Vai mana mantotā ir raibs plēsējputns? Vai plēsējputni riņķo ap to? Ejiet, pulciniet lauka zvērus, vediet tos šurpu, lai rij!


text:
Pulka ganu postījuši manu vīnadārzu, manu daļu tie nominuši, manu kāroto daļu par izdeldētu tuksnesi pataisījuši.


text:
Par izpostījumu pataisīta, sapostīta tā vaid uz mani, izdeldēta ir visa zeme, bet nav neviena, kas to liktu pie sirds.


text:
Pār visiem kailajiem tuksneša pakalniem nākuši postītāji, jo Kunga zobens rij no viena zemes gala līdz otram, un nevienai miesai nav miera!


text:
Tie sēja kviešus un ievāca ērkšķus, paši jau paguruši, bet guvuši nav neko, par savu ražu tiem jākaunas Kunga dusmu kvēles dēļ.”


text:
Tā saka Kungs par visiem maniem ļaunajiem kaimiņiem, kuri grābstās gar manu mantojumu, kuru es devu mantot savai tautai Israēlam: “Redzi, es izraušu viņus no viņu zemes, un Jūdas namu es izraušu no viņu vidus!


text:
Bet pēc tam, kad es būšu tos izrāvis, es atkal apžēlošos par viņiem – ikvienu es vedīšu atpakaļ pie viņa mantojuma un viņa zemes.


text:
Un, ja tie pratīsies turēties pie manas tautas gājuma un zvērēs manā vārdā: dzīvs Kungs! – tāpat kā tie mācīja manai tautai zvērēt pie Baala, tad tie tiks ietverti manas tautas vidū.


text:
“Ņem jostu, ko tu sev nopirki un kas tev ap gurniem, celies, ej pie Eifrātas un tur paslēp to klints plaisā.”


text:
Un pēc daudzām dienām Kungs man teica: “Celies, ej pie Eifrātas un paņem no turienes jostu, ko es tev tur pavēlēju noslēpt.”


text:
Un es gāju pie Eifrātas, izraku un paņēmu jostu no tās vietas, kur biju to noslēpis, un, redzi, josta bija sapuvusi un vairs nekam nederīga.


text:
Šai ļaunajai tautai, kas liedzas klausīties manos vārdos, staigā savas sirds stūrgalvībā un staigā pakaļ citiem dieviem, lai tiem vergotu un klanītos, klāsies tāpat kā šai jostai, kas vairs neder nekam!


text:
Jo, kā josta kļaujas ap vīra gurniem, tā es sev piekļāvu visu Israēla namu un visu Jūdas namu, saka Kungs, lai tie man būtu par tautu un par vārdu, un par slavu, un par godu; bet tie neklausījās.


text:
Un tu saki viņiem šos vārdus: tā saka Kungs, Israēla Dievs: visas krūkas lai pilda ar vīnu! Un viņi tev teiks: vai tad mēs tiešām nezinām, ka visas krūkas ir jāpilda ar vīnu?


text:
Un tu saki tiem: tā saka Kungs: redzi, visus šīs zemes iedzīvotājus un ķēniņus, kuri sēž Dāvida tronī, un priesterus, un praviešus, un visus Jeruzālemes iedzīvotājus es piepildīšu ar dzērumu.


text:
Es tos sarīdīšu vienu pret otru, tēvus pret dēliem, saka Kungs, netaupīšu, nesaudzēšu, nežēlošu un iznīdēšu!”


text:
Dodiet godu Kungam, jūsu Dievam, pirms viņš sūta tumsu, pirms piedauzās jūsu kājas pie pakalniem krēslā. Un, kamēr jūs alkstat gaismas, viņš pārvērš to par nāves ēnu un padara to par tumsību.


text:
Ja jūs neklausīsieties, mana dvēsele slēptuvē raudās jūsu lepnības dēļ, tā brēktin brēks, manas acis pieritēs asaru, jo Kunga ganāmpulks sagūstīts.


text:
Saki ķēniņam un valdniecei: “Sēdieties nu zemāk, jo no jūsu galvām nokritis jūsu kundzības dižuma kronis!


text:
Pacel acis un redzi, kas no ziemeļiem nāk! Kur ir ganāmpulks, ko viņš tev deva, – tavas diženās avis?


text:
Ko tu teiksi, kad tie piemeklēs tevi, kad tie, ko pazini kā draugus, uzmetīsies tev par galvenajiem? Vai nepārņems tevi tad sāpes kā sievu, kam jādzemdē?


text:
Vai tu savā sirdī saki: kādēļ viņš licis tā notikt? – tavu grēku dēļ tev pacelts svārks un atplestas kājas!


text:
Vai kūšietis savu ādu var mainīt un leopards savus plankumus? Tad jau jūs arī, uz ļaunu tik mācīti, nu varat darīt labu!


text:
Tā ir tava loze, daļa, kas tev no manis iemērīta,” saka Kungs, “jo mani tu aizmirsi un paļāvies meliem!


text:
Es redzēju tavu laulības pārkāpšanu un zvaigāšanu, tavu netiklo maucību uz pakalniem un tavas riebeklības uz lauka! Vai tev, Jeruzāleme! Cik ilgi vēl paliksi nešķīsta?”


text:
Tās dižciltīgie sūta kalpus, tie iet pie akām, tie ūdeni neatrod, tie atgriežas tukšiem traukiem – apkaunoti un apsmieti tie apklāj sev galvas.


text:
Kaut mūsu vainas mūs apsūdz, Kungs, dari jel ko sava vārda dēļ, jo liela ir mūsu atkrišana, pret tevi mēs grēkojuši!


text:
Israēla cerība un glābēj! Kādēļ tev nelaimes brīdī būt kā svešiniekam šajā zemē un kā ceļiniekam, kas iegriežas pārnakšņot?


text:
Kādēļ tev būt kā paklupušam vīram, kā spēkavīram, kas palīdzēt nevar? Kungs, tu esi pie mums, mēs tavā vārdā saukti! Nepamet mūs!


text:
Tā saka Kungs par šo tautu: “Tie klaiņoja un nepratās pievaldīt savas kājas, un Kungs tos vairs negrib, tagad viņš atcerēsies to vainas un piemeklēs viņu grēkus!”


text:
Kaut tie gavētu, es viņu klaigas nedzirdēšu, kaut tie sadedzināmos upurus upurētu un labības dāvanas nestu, es tos negribu, un es tos iznīdēšu ar zobenu, badu un mēri!”


text:
Un es teicu: “Ak, Kungs Dievs! Redzi, pravieši tiem saka: zobenu jūs neredzēsiet, un bada jums nebūs, un patiesu mieru es jums došu šai vietā.”


text:
Kungs man teica: “Pravieši manā vārdā pravieto melus, es tos nesūtīju, un es tiem runāt nepavēlēju. Tie pravieto jums viltus redzējumus, pareģojumus, niekus un savas sirds viltu!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs par praviešiem, kuri pravieto viņa vārdā: “Es tos nesūtīju, un pravieši, kuri saka: šajā zemē nebūs bada un zobena, – paši ņems galu no bada un no zobena!


text:
Un tā tauta, kurai tie pravieto, tiks iztriekta Jeruzālemes ielās zobena priekšā, un nebūs, kas tos aprok – viņus, viņu sievas, viņu dēlus un meitas! Es izliešu pār tiem viņu ļaunumu!


text:
Saki tiem šos vārdus: manas acis asarām pierit nakti un dienu un nerimst, jo posts ir liels, satriekta jaunava, mana tautmeita, ar nedziedējamu brūci!


text:
Kad es izgāju uz lauka, redzi, zobena caururbtie, kad es iegāju pilsētā, redzi, badacietēji, pravieši un priesteri spiesti vilkties uz zemi, ko nepazīst.”


text:
Vai tu mestin pameti Jūdu, vai Ciāna tavai dvēselei noriebusies? Kādēļ tu satrieci mūs un mums nav dziedēšanas? Mēs ilgojāmies pēc miera, bet laba nav, un pēc dziedēšanas laika, bet, redzi, šaušalas!


text:
Vai starp tautu elkiem ir tādi, kas dod lietu, un vai debesis dos lietavas? Vai ne tu esi mūsu Kungs Dievs? Mēs ceram uz tevi, jo tu esi, kas visu to dod!


text:
Kungs man teica: “Pat ja manā priekšā stāvētu Mozus un Samuēls, mana dvēsele nav pie šīs tautas, – sūti tos projām no manis, lai tie iet prom!


text:
Un, kad tie tev teiks: kurp mums jāiet? – tad saki tiem: tā saka Kungs: kuri nāvei, tie nāvei, kuri zobenam, tie zobenam, kuri badam, tie badam, kuri gūstam, tie gūstam!


text:
Un es piemeklēšu tos ar četrām sērgām, saka Kungs, ar zobenu, lai kauj, ar suņiem, lai plēš, ar debesu putniem un zemes zvēriem, lai rij un lai posta!


text:
Es darīšu tos par briesmu tēlu visām zemes valstībām – tā dēļ, ko Jeruzālemē darīja Jūdas ķēniņš Manase, Jehizkijāhu dēls.


text:
Kas apžēlosies par tevi, Jeruzāleme, kas jutīs tev līdzi, kas vērsīsies pie tevis, lai pajautātu: vai tev klājas labi?


text:
Tu atmeti mani, saka Kungs, gāji atmuguriski, un es pastiepu savu roku un tevi nopostīju! Velti es nopūlos, tevi mierinādams.


text:
Ar vētījamo lāpstu es tos izvētīju zemes vārtos, savu tautu bez bērniem atstāju un izdeldēju, jo no sava ceļa tie novērsās!


text:
Darīju, ka viņu atraitņu ir vairāk nekā jūrā smilšu, viņu jaunekļu mātēm es uzsūtīju nīdētāju ap pusdienas laiku, es liku, lai piepeši tiem uzkrīt bailes un šausmas.


text:
Novīta tā, kas bija septiņus dzemdējusi, nonīka viņas dvēsele, viņas saule pa dienu norietēja, viņa tika apkaunota un pievilta. Un, kas tiem atlicis, to es atdošu zobenam viņu naidnieku priekšā,” saka Kungs.


text:
Vai manu, māt, ka tu mani dzemdēji! – strīdnieku un ķildnieku pret visu zemi – es neesmu palienējis un no manis nav aizlienējuši, bet lād mani visi!


text:
Kungs teica: “Es tevi atbrīvošu ar labu, es darīšu, ka naidnieks vēl nolūgsies tevi ļaunā un nelaimes laikā!


text:
Tavus labumus un dārgumus es par velti atdošu laupīt – par visiem taviem grēkiem visās tavās robežās.


text:
Es likšu, lai tu kalpo saviem naidniekiem zemē, ko nepazīsti, jo manās dusmās iedegās uguns, mūžam tā degs!”


text:
Kungs, tu zini! Atceries mani, piemeklē mani, atrieb mani maniem vajātājiem! Pacieties, nepaņem mani! Zini – tevis dēļ mani izsmej!


text:
Tavi vārdi atradās, un es tos apēdu, un tavi vārdi bija man sirds prieks un līksme, jo es esmu saukts tavā vārdā, Kungs, Pulku Dievs!


text:
Smējēju pulkā es nesēdēju un nelīksmoju, es sēdēju viens tava spēka dēļ: es sēdēju, jo ar dusmām tu mani pildīji!


text:
Kādēļ manas sāpes ilgst mūžam un sirguļo mana brūce, liedzas dziedējama? Vai tu mānīsi mani kā strauts, kas vasarā izsīkst?


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Ja tu atgriezīsies, es tevi ņemšu pie sevis un tu stāvēsi manā priekšā, un, ja tu atšķirsi cēlo no nevērtīgā, tu būsi kā mana mute! Viņi atgriezīsies pie tevis, bet tu pie tiem neatgriezies!


text:
Es likšu tevi šai tautai par nepieejamu vara mūri, un viņi karos pret tevi, bet tevi nepievārēs, jo es esmu ar tevi, lai tevi glābtu un pestītu,” saka Kungs.


text:
jo tā saka Kungs par dēliem un meitām, kas šai vietā ir dzimuši, un par viņu mātēm, kas tos dzemdējušas, un par viņu tēviem, kas tos šajā vietā dzemdinājuši:


text:
no nāvīgām sērgām tie mirs, tos nedz apraks, nedz apglabās, tie būs kā mēsli uz zemes virsas, ar badu un zobenu tos piebeigs, un viņu līķi būs par rijamo debesu putniem un zemes zvēriem!”


text:
Jo tā saka Kungs: “Neej klaigātāju namā un neej raudāt un ciest tiem līdzi, jo es šai tautai atņēmu savu mieru, saka Kungs, žēlastību un apžēlošanu!


text:
Šajā zemē nomirs gan lieli, gan mazi, tos ne apraks, ne apraudās, to dēļ sevi negraizīs un matus nost nedzīs!


text:
Maizi kopā ar sērotāju neviens nelauzīs, lai viņu mierinātu mirušā dēļ, mierinājuma kausu tam nedos dzert viņa tēva un mātes dēļ!


text:
Jo tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Redzi, šajā vietā vēl jūsu dienās un jūsu acu priekšā es apklusināšu līksmes un prieka balsi, līgavaiņa balsi un līgavas balsi!


text:
Un, kad tu pastāstīsi šai tautai šo visu, viņi tev sacīs: kādēļ Kungs vērsās pret mums ar šo lielo ļaunumu? Kāda ir mūsu vaina, un kur mūsu grēks? Ar ko mēs esam grēkojuši pret Kungu, mūsu Dievu? –


text:
Tad saki viņiem: tādēļ, ka jūsu tēvi mani atmeta, saka Kungs, sekoja citiem dieviem un tiem vergoja un klanījās, bet mani atmeta un manu bauslību neturēja!


text:
Jo jūs darāt vairāk ļauna nekā jūsu tēvi, un, redzi, jūs katrs staigājat pēc savas ļaunās sirds stūrgalvības, mani neklausīdami,


text:
tādēļ es aiztriekšu jūs no šīs zemes uz zemi, ko nepazīstat nedz jūs, nedz jūsu tēvi, un tur jūs vergosiet citiem dieviem dienu un nakti, un es jums žēluma neparādīšu!


text:
Tādēļ, redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad vairs neteiks: dzīvs Kungs, kas izveda Israēla dēlus no Ēģiptes zemes!


text:
Bet teiks: dzīvs Kungs, kas izveda Israēla dēlus no ziemeļu zemes un no visām zemēm, kur bija tos aiztriecis! Un es savedīšu tos atpakaļ viņu zemē, ko es devu to tēviem!


text:
Redzi, es sūtu daudzus zvejniekus, saka Kungs, un tie nozvejos viņus. Pēc tam es sūtīšu daudzus medniekus, un tie medīs viņus no katra kalna, no katra paugura un klinšu plaisas!


text:
Vispirms es tiem divkārt atdarīšu viņu vainas un grēkus, jo manu zemi tie aptraipīja ar savu riebekļu līķiem un ar savām preteklībām piepildīja manu īpašumu!”


text:
Kungs, mans stiprums, mans spēks, mans patvērums ļaunā dienā, pie tevis nāk tautas no zemes galiem un saka: “Tiešām, melus mantoja mūsu tēvi, tukšību, kas neko nedod!


text:
“Redzi, tādēļ es lieku tiem zināt, šoreiz es likšu tiem zināt, kas ir mans spēks un varenība, un tie zinās, ka mans vārds ir Kungs!”


text:
Jūdas grēks ir ierakstīts ar dzelzs spalvu, ar dimanta grebli iegrebts uz viņu sirds plāksnēm un uz jūsu altāru ragiem,


text:
kamēr vien viņu dēli piemin savus altārus un ašēras – zem katra zaļoksna koka un uz pakalnu pakalniem!


text:
“Mans laukvidus kalns! Tavus labumus un tavus dārgumus es atdošu laupīt un tavus pakalnus grūdīšu grēkā visur, kur vien tu esi!


text:
Rokas tu atlaidīsi no sava īpašuma, ko es tev devu, tavi naidnieki kalpinās tevi zemē, kuru tu nepazīsti, jo manās dusmās tu uguni dedzi, mūžam tā degs!”


text:
Tā saka Kungs: “Nolādēts vīrs, kas uz cilvēku paļaujas, miesu par savu spēku tur un novērš sirdi no Kunga!


text:
Tas būs kā koks, pie ūdeņiem stādīts, pie straumēm stieps savas saknes, tam lapotne zaļos un sausuma gads paies bez rūpēm, tas nestās dot augļus.”


text:
“Es – Kungs, es caurskatu prātus, es pārbaudu sirdis un dodu ikvienam pēc viņa augļiem, pēc viņa darba augļiem!”


text:
Kā irbe perē olas, ko dējusi nav, tā bagātais netaisni mantu rauš, – viņa dienas apstāsies pusē, viņš nāves cisās būs nelga!


text:
Israēla cerība – Kungs! Visi, kas tevi atmet, paliks kaunā, kas novēršas – piederēs zemei, jo pametuši dzīvā ūdens avotu – Kungu!


text:
Es nevairījos tev sekot! Sērgas es nekāroju! Tu zināji, kas nāk no manas mutes – tas bija tev atklāts!


text:
Lai mani vajātāji paliek kaunā – bet ne es! Satriec viņus, bet ne mani! Nes viņiem ļaunu dienu, ar divkāršu nīcību nīcini tos!


text:
Tā man teica Kungs: “Ej un nostājies Tautas dēlu vārtos, pa kuriem nāk Jūdas ķēniņi un pa kuriem tie iet, un visos Jeruzālemes vārtos!


text:
Un saki tiem: klausieties Kunga vārdu, Jūdas ķēniņi un visa Jūda, un visi, kas vien Jeruzālemē mītat un kas pa šiem vārtiem nākat!”


text:
Tā saka Kungs: “Piesargiet savu dzīvību! Nenesiet sabatā nastas, neienesiet tās pa Jeruzālemes vārtiem!


text:
Un neiznesiet nastas no saviem namiem sabatā, nedariet nevienu darbu un svētījiet sabatu, kā es jūsu tēviem esmu pavēlējis!


text:
Ja klausīsiet mani, saka Kungs, un pa šīs pilsētas vārtiem nenesīsiet nastas sabatā, bet svētīsiet sabata dienu, nedarīdami nekādu darbu,


text:
tad pa šīs pilsētas vārtiem ienāks augstmaņi un ķēniņi, kuri sēž uz Dāvida troņa, tie brauks ar ratiem un jās zirgiem – viņi un viņu augstmaņi, Jūdas vīri un Jeruzālemes iedzīvotāji – un viņi dzīvos šai pilsētā mūžam.


text:
Un nāks ļaudis no Jūdas pilsētām un no Jeruzālemes apkārtnes, un no Benjāmina zemes, un no Šefelas, un no kalniem, un no Negebas – tie nesīs sadedzināmos upurus un kaujamos upurus, vīraku un labības dāvanas Kunga namam.


text:
Ja jūs mani neklausīsiet un nesvētīsiet sabata dienu, bet nesīsiet nastas un iesiet sabatā pa vārtiem, tad es tās vārtos iedegšu uguni, un tā rīs Jeruzālemes pilis, ka ne nodzēst!”


text:
Un trauks, ko podnieks darināja no māliem, neizdevās, un viņš atkal ķērās klāt un pārtaisīja to par citu trauku, kā viņam šķita labi.


text:
“Israēla nams, vai lai es nedaru ar jums tā, kā šis podnieks dara, saka Kungs, redzi, Israēla nams, jūs esat manā rokā kā māls podnieka rokā!


text:
Bet, ja tie novērsīsies no sava ļaunuma, par ko es ar tiem runāju, es rimšu un nedarīšu tiem ļaunu, kā biju domājis.


text:
Bet, ja tie darīs ļaunu manās acīs un neklausīsies manā balsī, es rimšu un nedarīšu tiem labu, kā biju domājis.


text:
Tagad saki Jūdas vīriem un Jeruzālemes iemītniekiem: tā saka Kungs: redzi, es jums kā podnieks veidoju ļaunu un kaļu plānus pret jums. Atgriezieties jel katrs no sava ļaunā ceļa un dariet, ka top labs jūsu gājums un jūsu darbi! –


text:
Bet tie teica: velti! Mēs iesim, kur mūsu pašu padoms mums liek, katrs pēc savas ļaunās sirds stūrgalvības mēs darīsim!


text:
Tādēļ tā saka Kungs: nu, paprasiet tautām, vai tās ko tādu ir dzirdējušas? Šausmu lietas darījusi Israēla jaunava!


text:
Mana tauta gan mani aizmirsusi – viņi kvēpina tukšībai, viņi grīļojas savos ceļos, mūžsenās takās, lai ietu pa nomaļām takām, nevis pa uzbērtu ceļu,


text:
lai savu zemi par postažu padarītu, par mūžīgu izsmieklu, – ikviens, kas to šķērso, ir satriekts un nicīgi pašūpo galvu.


text:
Un viņi teica: “Sazvērēsimies pret Jeremiju! Ka priesterim nezūd bauslība un gudrajam padoms, un pravietim vārds! Ejam izņirdzam viņu! Neklausīsimies viņa vārdos!”


text:
Vai labs jāatdara ar ļaunu? Tie izkārpījuši manai dzīvībai bedri! Atceries, es stāvēju tavā priekšā, lai uz tiem runātu labu, lai novērstu tavas dusmas no viņiem!


text:
Tādēļ dod viņu dēlus badam, atdod zobenam viņus, viņu sievas lai ir bezbērnu atraitnes un viņu vīrus lai kauj nāve, lai viņu jaunekļus kaujā nogalē zobens!


text:
No viņu mājām lai dzird kliedzam, kad tu piepeši uzsūti tiem laupītāju bandas, jo viņi raka bedri, lai mani sagūstītu, un lamatas izlika manām kājām!


text:
Tu, Kungs, zināji viņu nolūkus nonāvēt mani, nepiedod tiem viņu vainu un viņu grēkus nemazgā no viņu sejām, lai tie klūp tavā priekšā! Tā dari tiem savas dusmības laikā!


text:
Tā saka Kungs: “Ej nopērc no podnieka māla krūku, paņem sev līdzi kādu no tautas, kas vecs, un kādu pieredzējušu priesteri


text:
un ej uz Ben-Hinnomas ieleju, kur jāiet pa Podnieku vārtiem, un sauc tur tos vārdus, ko es tev teikšu!


text:
Saki tur: klausieties Kunga vārdu, Jūdas ķēniņi un Jeruzālemes iemītnieki, tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, es nesu šai vietai ļaunu, un ikvienam, kas to dzird, džinkstēs ausīs,


text:
jo viņi mani pametuši un padarījuši svešu šo vietu, kvēpinādami citiem dieviem, kurus nepazina ne viņi, ne viņu tēvi, ne Jūdas ķēniņi, un tādēļ, ka viņi piepildījuši šo vietu ar nevainīgo asinīm!


text:
Un arī tādēļ, ka viņi cēluši augstienes Baalam, lai dedzinātu ugunī savus dēlus, upurēdami Baalam, – to es tiem nepavēlēju un neteicu, no manas sirds tas nenāca!


text:
Redzi, tādēļ nāk dienas, saka Kungs, kad šo vietu vairs nesauks par Tofetu vai Ben-Hinnomas ieleju, bet gan par Slepkavu ieleju!


text:
Un šajā vietā es laupīšu padomu Jūdai un Jeruzālemei, un es likšu tiem krist no zobena viņu ienaidnieku priekšā un no to rokas, kuri tīko pēc viņu dzīvības, un es atdošu viņu līķus par rijamo debesu putniem un zemes zvēriem!


text:
Un šo pilsētu es padarīšu par postažu un izsmieklu. Visi, kas tai ies cauri, šausmināsies par to un izsmies viņas brūču dēļ!


text:
Es likšu tiem ēst viņu dēlu gaļu un viņu meitu gaļu, un tie ēdīs viens otra gaļu aplenkumā un spaidos, ar ko tos apspiedīs viņu ienaidnieki un tie, kas lūko pēc viņu dzīvības.


text:
un saki viņiem: tā saka Pulku Kungs: es sasitīšu šo tautu un šo pilsētu tāpat, kā sasit podnieka trauku, ko vairs nesalabot! Tofetā viņi bedīs, ka vairs nebūs vietas kur bedīt!


text:
Un Jeruzālemes mājas un Jūdas ķēniņu nami būs nešķīsti kā Tofeta – visu to māju dēļ, uz kuru jumtiem tie kvēpināja visiem debesu pulkiem un laistīja laistekļus citiem dieviem!”


text:
Tad Jeremija nāca no Tofetas, uz kurieni Kungs bija viņu sūtījis pravietot, un viņš nostājās Kunga nama pagalmā un teica visai tautai:


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, es nesu šai pilsētai un visām tās pilsētām visu ļaunumu, par ko esmu runājis, jo viņi kļuvuši stūrgalvīgus un manos vārdos nav klausījušies!”


text:
Priesteris Pašhūrs, Immēra dēls, kas bija Kunga nama uzraugs, dzirdēja Jeremiju pravietojam šo visu.


text:
Tad Pašhūrs sita pravieti Jeremiju un ielika viņu siekstā, kas atradās Benjāmina vārtos, pie Kunga nama augšdaļas.


text:
Un no rīta Pašhūrs atlaida pravieti Jeremiju no siekstas, un Jeremija viņam teica: “Tevi vairs nesauks par Pašhūru, bet par Visušausmīgo!”


text:
Jo tā saka Kungs: “Redzi, es uzsūtīšu tev šaušalas, tev un visiem taviem mīļajiem, viņi kritīs no ienaidnieka zobena, un tavas acis to redzēs! Visu Jūdu es atdošu Bābeles ķēniņa rokā, un viņš aiztrieks to trimdā uz Bābeli un kaus ar zobenu!


text:
Es atdošu ienaidnieka rokā visus šīs pilsētas dārgumus, visus tās krājumus un dārglietas, un visas Jūdas ķēniņu dārgumus, – tie tās izlaupīs, paņems un aiznesīs uz Bābeli!


text:
Un tu, Pašhūr, un visi, kas dzīvo tavā namā, aiziesiet gūstā, jūs iesiet uz Bābeli, tur mirsiet un tiksiet aprakti – tu un visi tavi mīļie, kam tu pravietoji melus!”


text:
Tu mani pierunāji, Kungs, es ļāvos pierunāties, tu mani pārspēkoji un pievārēji, es biju par izsmieklu cauru dienu, visi par mani ņirdz!


text:
Jo, kad es runāju, es kliedzu, spaidi un varasdarbi! – es saucu. Man bija Kunga vārds par kaunu un izsmieklu cauru dienu!


text:
Es teicu: viņu vairs neatcerēšos, vairs viņa vārdā nerunāšu! Manā sirdī bija degoša uguns, kaulos man ieslodzīta, knapi turos to valdīt un nevaru.


text:
Es dzirdēju daudzas paļas: visapkārt šaušalas – apsūdzam, uzrādām viņu! Visi mani ļaudis lūko, kad kritīšu: varbūt viņš pieviļas un mēs viņu pievārēsim un sariebsim viņam!


text:
Bet ar mani ir Kungs kā varonis spēcīgs! – Tādēļ klups mani vajātāji un nepārspēs mani! Tie paliks kaunā, jo nejēdz, negods tiem mūžīgs – tas netiks aizmirsts!


text:
Pulku Kungs, kas pārbauda taisno, kas redz sirdis un prātus! Ļauj, lai es ieraugu, kā tu atriebies viņiem, tev es uzticu savu lietu!


text:
Lai tam vīram ir kā tām pilsētām, kuras Kungs noplēsa un nežēloja, lai viņš dzird kliedzam no rīta un kara dunu jau pusdienas laikā!


text:
Kādēļ viņš nenogalēja mani vēl mātes klēpī! Tad mana māte būtu mans kaps un viņas klēpis paliktu mūžam grūts.


text:
Vārds, kas Jeremijam nāca no Kunga, kad ķēniņš Cedekija sūtīja pie viņa Pašhūru, Malkijas dēlu, un priesteri Cefanju, Maasējas dēlu:


text:
“Iztaujā priekš manis Kungu, jo Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars nāk pret mums ar karu! Varbūt Kungs dara mums brīnumu un šis aiziet no mums!”


text:
tā saka Kungs, Israēla Dievs: redzi, es pavērsīšu otrādi ieročus, kas jums ir rokā, ar kuriem jūs karojat pret Bābeles ķēniņu un pret kaldiešiem, kas aplenkuši jūsu mūrus, – es visus sapulcēšu pilsētas vidū,


text:
Un pēc tam, saka Kungs, es atdošu Jūdas ķēniņu Cedekiju un viņa kalpus, un tautu, un tos, kas šai pilsētā vēl būs atlikuši no mēra, zobena un bada, Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā, – viņu ienaidniekiem un tiem, kas lūko pēc viņu dzīvības, un viņš kaus tos ar zobenu – nesaudzēs, netaupīs, nežēlos!


text:
Kas šai pilsētā dzīvos, tas mirs no zobena, bada un mēra, bet, kas izies un padosies kaldiešiem, kas jūs ielenkuši, tas dzīvos un gūs dzīvību!


text:
Jo šai pilsētā es esmu vērsis savu vaigu uz ļaunu, ne labu, saka Kungs, tā tiks atdota Bābeles ķēniņam, un viņš to nodedzinās ar uguni!”


text:
tā saka Kungs Dāvida namam: “Tiesājiet tiesu no rīta un glābiet aplaupīto no apspiedēja rokas, kamēr vēl mans niknums kā uguns nav izgājis un iededzies, ka ne nodzēst – jūsu ļauno darbu dēļ!


text:
Redzi, es pret tevi, tu, ielejā mītošā, tu, lauka klints! – saka Kungs. Jūs sakāt: kurš trieksies pret mums, un kurš mūsu mājokļos nāks?


text:
Es piemeklēšu jūs pēc jūsu darba augļiem! – saka Kungs, es degšu uguni viņas mežos, un tā rīs visapkārt!”


text:
saki: klausies Kunga vārdu, Jūdas ķēniņ, kas sēdi uz Dāvida troņa, tu un tavi kalpi un tava tauta, kas nāk pa šiem vārtiem:


text:
tā saka Kungs: dariet tiesu un taisnību un glābiet aplaupīto no apspiedēju rokas, un neapspiediet svešinieku, bāreni un atraitni, nedariet pāri, un neizlejiet šai vietā nevainīgā asinis.


text:
Ja jūs tā darīsiet, pa šiem vārtiem nāks ķēniņi, kas sēž uz Dāvida troņa, brauc ratos, jāj zirgos, – viņi un viņu kalpi, un tauta.


text:
Bet, ja jūs neklausīsieties šajos vārdos, es zvēru pie sevis, saka Kungs, par drupām kļūs šis nams!”


text:
Jo tā saka Kungs Jūdas ķēniņa namam: “Tu mana Gileāda, Lebanona virsotne! Vai lai nepadaru tevi par tuksnesi, par pilsētu, kur neviens nemīt?


text:
Es svētīšu pret tevi postītājus, katru ar savu ieroci, tie nocirtīs tavus labākos ciedrus un iemetīs tos ugunī!


text:
Cauri šai pilsētai ies daudzas tautas, un tie teiks viens otram: kādēļ Kungs tā darīja šai lielajai pilsētai?


text:
Un atbildēs: tādēļ, ka viņi atmeta sava Kunga Dieva derību – zemojās citiem dieviem un vergoja tiem!”


text:
Mirušo neapraudiet un par to nevaimanājiet! Raudāt raudiet par to, kurš aiziet, jo tas vairs atpakaļ nenāks un neredzēs zemi, kur dzimis!


text:
Jo tā saka Kungs par Jūdas ķēniņu Šallūmu, Jošijāhu dēlu, kurš valdīja pēc sava tēva Jošijāhu, – viņš no šejienes aizgāja un vairs neatgriezīsies:


text:
Vai! tam, kurš savu namu bez taisnības būvē un savas jumtistabas bez tiesas! Tam kaimiņš vergo par velti – pūles tam neatlīdzina.


text:
Tas saka: uzcelšu sev dižu namu plašām jumtistabām, izcirtīšu logus, ar ciedru izklāšu un sarkanu izmālēšu!


text:
Vai tu valdi tādēļ, ka dižojies ciedros? Tavs tēvs – vai viņš neēda un nedzēra? Vai tiesu un taisnību nedarīja? Tad viņam klājās labi!


text:
Viņš tiesāja sērdieņa, nabaga tiesu – tad bija labi! – “Vai tad tas nenozīmē pazīt mani?” saka Kungs.


text:
Bet tavas acis un sirds tik uz netaisnu mantu vien, tik nevainīga asinis liet, tik uz spaidiem un varasdarbiem!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Jūdas ķēniņam Jehojākīmam, Jošijāhu dēlam: “Lai tie neraud par viņu: vai, mans brāli, vai, mana māsa! – lai tie viņu neapraud: vai, mans kungs, vai, diženais! –


text:
Ej uz Lebanonu un kliedz, cel Bāšānā balsi, un kliedz no Abārīma kalniem, jo visi tavi mīlnieki noslānīti!


text:
Es runāju uz tevi, kad tev klājās labi, tu teici: es neklausīšos! Tas ir ceļš, ko tu jau kopš jaunības min – tu neklausies manā balsī!


text:
Lebanona iemītniece, kas ligzdo starp ciedriem! – kā tu vaidēsi, kā tevi pārmāks sāpes – kā radību mokās!


text:
“Es dzīvs,” saka Kungs, “kaut Konjāhu, Jehojākīma dēls, būtu gredzens uz manas labās rokas, tik un tā es viņu norautu no turienes!


text:
Es aiztriekšu tevi un tavu māti, kas tevi dzemdējusi, uz citu zemi, kur jūs neesat dzimuši, – un tur jūs mirsiet!


text:
Vai šis vīrs Konjāhu ir nevērtīgs sasists trauks? Vai krūka, kas netīk nevienam? Kādēļ viņš aiztriekts un viņa pēcnācēji aizvesti uz zemi, ko viņi nepazīst?


text:
Tā saka Kungs: “Pierakstiet viņu kā tādu, kas ir bez bērniem, kā vīru, kam nesokas viņa dienās, – nenāks no viņa pēcnācējiem vīrs, kas sēdētu Dāvida tronī un valdītu Jūdā!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs, Israēla Dievs, par ganiem, kas gana manu tautu: “Jūs aiztrencāt un padzināt manas avis, un jūs tās nemeklējāt! Redzi, es piemeklēšu jūs jūsu ļauno darbu dēļ,” saka Kungs.


text:
“Es savākšu avis, kas vēl atlikušas, no visām zemēm, kur es tās biju aiztriecis, un atvedīšu tās atpakaļ uz viņu ganībām, un tās augļosies un vairosies.


text:
Es došu tām ganus, un tie tās ganīs – tām vairs nebūs nedz jātrūkstas, nedz jābīstas, un nezudīs neviena,” saka Kungs.


text:
“Redzi, nāk dienas,” saka Kungs, “es riesīšu Dāvidam taisnības atvasi, un kā ķēniņš viņš valdīs ar apdomu un uz zemes darīs tiesu un taisnību!


text:
Viņa dienās Jūda būs glābta un Israēls dzīvos drošībā, tas ir viņa vārds, viņu sauks: Kungs – mūsu taisnība.


text:
Tādēļ, redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad vairs neteiks: dzīvs Kungs, kas izveda Israēla dēlus no Ēģiptes zemes,


text:
bet gan: dzīvs Kungs, kas izveda un veda Israēla nama pēcnācējus no ziemeļu zemes un no visām zemēm, kur bija tos aiztriecis, un tie dzīvos savā zemē.”


text:
Par praviešiem: mana sirds satriekta, man mīksti visi kauli, es biju kā piedzēries, kā vīrs, kuru vīns pievārējis, – no Kunga un viņa svētuma vārdiem!


text:
Laulības pārkāpēju pilna ir zeme! Zeme sēro viņu lāsta dēļ, un tuksneša ganības kalst – tie skrēja pēc ļauna, un viņu varenība ir netaisna!


text:
“Tādēļ to ceļš būs slidens! Tumsā tos grūdīs, tie iekritīs tur, jo es nesu tiem ļaunu viņu piemeklēšanas gadā,” saka Kungs.


text:
“Pie Samarijas praviešiem es redzēju nelietību, tie Baalam pravietoja un aizvīla manu tautu Israēlu!


text:
Pie Jeruzālemes praviešiem es redzēju šaušalas – pārkāpj laulību un melo, un vingrina ļaunumā roku! Neviens no sava ļaunuma nenovēršas – tie visi ir kā Sodoma, visi kopā kā Gomora!”


text:
Tādēļ tā saka Pulku Kungs par praviešiem: “Redzi, es viņus vērmelēm barošu un ar indes ūdeni dzirdīšu! Jo no Jeruzālemes praviešiem neģēlība iziet pa visu zemi!”


text:
Tā saka Pulku Kungs: “Neklausieties to praviešu vārdos, kuri jums pravieto, – tie melš tukšu un runā, ko pareģo viņu sirds, nevis no Kunga mutes!


text:
Uz tiem, kas nopaļā Kunga vārdu, tie runātin runā: jums būs miers! Tiem, kas savas sirds stūrgalvībā staigā, tie saka: ļaunums nenāks pār jums!


text:
Bet kurš stāvēja Kunga pulkā un redzēja, dzirdēja viņa vārdu? Kas klausījās viņa vārdos un sadzirdēja?!”


text:
Kunga dusmas prom negriezīsies, līdz viņš izdarīs un panāks, ko viņa sirds nodomājusi! – pēdējās dienās, tad gan jūs zināsiet, kur saprašana!


text:
Ja manā pulkā tie būtu stāvējuši, tad manai tautai būtu teikuši manus vārdus un atgriezuši tos no viņu ļaunajiem ceļiem un viņu ļaunajiem darbiem!


text:
Vai vīrs paslēpsies slēptuvē, ka es neredzēšu? – saka Kungs, vai ne es piepildu debesis un zemi? – saka Kungs.


text:
Cik ilgi vēl mans vārds būs to praviešu sirdī, kuri pravieto melus? Un pie tiem praviešiem, kuri – savas sirds viltu?


text:
Tie grib, lai ir aizmirsts mans vārds manā tautā – ar saviem sapņiem, ko tie stāsta viens otram! Tāpat viņu tēvi aizmirsa manu vārdu Baala dēļ!


text:
Pravietis, kam ir sapnis, stāsta sapni, un, kam ir mans vārds, tas patiesi runā manu vārdu! Kas salmiem kopīgs ar kviešiem?! – saka Kungs.


text:
Redzi, es esmu pret tiem, kuri pravieto melu sapņus – kas tos stāsta un aizviļ manu tautu ar saviem meliem un bezkaunīgu muldēšanu! Es tos nesūtīju un tiem nepavēlēju, šai tautai tie nelīdz nenieka,” saka Kungs.


text:
“Kad tev šī tauta vai pravietis, vai priesteris jautās: kur Kunga pravietojumu nasta? – saki tiem: jūs esat nasta, un es jūs atmetīšu! – saka Kungs. –


text:
Un, ja pravietis vai priesteris, vai tauta teiks: šī ir Kunga pravietojumu nasta, – tad es piemeklēšu to vīru un viņa namu!


text:
Aizmirstiet “Kunga pravietojumu nastu”, jo katram viņa sacītais būs pašam par nastu, jo tā jūs apgriežat otrādi dzīvā Dieva, Pulku Kunga, mūsu Dieva, vārdus!


text:
Un, ja jūs teiksiet: “Kunga pravietojumu nasta”, – tad tā saka Kungs: tādēļ, ka jūs teicāt šos vārdus “Kunga pravietojumu nasta”, kaut arī es pie jums sūtīju, sacīdams: nesakiet “Kunga pravietojumu nasta”,


text:
tad, redzi, tādēļ es pacelšu jūs kā nastu un aizmetīšu projām no sava vaiga kopā ar pilsētu, ko es devu jums un jūsu tēviem!


text:
Kungs man lika redzēt, un redzi – divi grozi vīģu nolikti Kunga tempļa priekšā pēc tam, kad Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars no Jeruzālemes izveda trimdā Jūdas ķēniņu Jehonju, Jehojākīma dēlu, Jūdas augstmaņus, amatniekus un kalējus un aizveda viņus uz Bābeli.


text:
Viens grozs pilns visai labām vīģēm – agra brieduma vīģēm, un otrs grozs pilns visai sliktām vīģēm – tik sliktām, ka nevar ēst!


text:
Un Kungs man teica: “Ko tu, Jeremija, redzi?” Un es atbildēju: “Vīģes – labās vīģes jo labas, sliktās jo sliktas, tik sliktas, ka nevar ēst!”


text:
“Tā saka Kungs, Israēla Dievs: Jūdas bēgļus, kurus es aizdzinu no šīs vietas uz kaldiešu zemi, es uzlūkošu kā šīs labās vīģes – ar labu!


text:
Manas acis raudzīsies, lai tiem labi, – es atvedīšu tos atpakaļ šai zemē. Es tos celšu, ne plēsīšu, dēstīšu tos, ne raušu!


text:
Es došu tiem tādu sirdi, ka tie pazīst mani – ka es esmu Kungs, un tie būs mana tauta, un es būšu viņu Dievs, – tie atgriezīsies pie manis no visas sirds!


text:
Bet Jūdas ķēniņam Cedekijam, viņa augstmaņiem un tiem, kas Jeruzālemē atlikuši, kas palikuši šajā zemē, un tiem, kuri mīt Ēģiptes zemē, es darīšu kā sliktajām vīģēm, ko nevar ēst, jo tās sliktas, saka Kungs.


text:
Es darīšu viņus par briesmu un ļaunuma tēlu visām zemes valstībām – par izsmieklu, līdzību, paļām un lāstu visur, kur es tos aiztriekšu!


text:
Es uzsūtīšu viņiem zobenu, badu un mēri, līdz tie iznīks no zemes, ko es devu viņiem un viņu tēviem!”


text:
Vārdi, kas Jeremijam bija par visu Jūdas tautu Jehojākīma, Jošijāhu dēla, ceturtajā gadā – tas bija pirmais Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara gads.


text:
“No Jūdas ķēniņa Jošijāhu, Amona dēla, trīspadsmitā gada līdz šai dienai, divdesmit trīs gadus Kunga vārds ir bijis uz mani, un es tiku runājis, bez mitas es runāju, bet jūs neklausījāties!


text:
Kungs sūtīja pie jums savus kalpus praviešus – bez mitas sūtīja, bet jūs neklausījāties, pat ausi nepastiepāt, lai klausītos!


text:
Pravieši sacīja: atgriezieties no sava ļaunā ceļa un saviem ļaunajiem darbiem un dzīvojiet zemē, ko Kungs ir devis jums un jūsu tēviem no mūžiem uz mūžiem.


text:
Nesekojiet citiem dieviem, lai tiem kalpotu un zemotos, nekaitiniet mani ar saviem roku darbiem sev pašiem par ļaunu!


text:
redzi, es ņemšu un uzsūtīšu jums visas ziemeļu ciltis, saka Kungs, un manu kalpu Bābeles ķēniņu Nebūkadnecaru! Es vedīšu viņus pret šo zemi un tās iemītniekiem, un pret visām tautām, kas ir visapkārt, es tos svētīšu ar nīcību, par šaušalām padarīšu, par izsmieklu un par mūžīgām drupām!


text:
Es izdeldēšu no viņiem gan līksmi, gan prieka balsi, līgavaiņa balsi un līgavas balsi, gan dzirnu dūkoņu, gan gaismekļa gaismu!


text:
Un, kad paies septiņdesmit gadi, es piemeklēšu Bābeles ķēniņu un šo tautu viņu grēku dēļ, saka Kungs, un arīdzan kaldiešu zemi un padarīšu to par mūžam izdeldētu!


text:
Es likšu, lai nāk pār šo zemi visi tie vārdi, ko es runāju, – viss, kas šajā grāmatā rakstīts, ko Jeremija pravietoja par visām tautām.


text:
Jo tie vergos daudzām tautām un lieliem ķēniņiem, un es jums atdarīšu par jūsu darbiem un jūsu roku darinājumiem!”


text:
Kungs, Israēla Dievs, man teica tā: “Ņem no manas rokas šo dusmu vīna kausu un dzirdini no tā visas tautas, pie kurām es tevi sūtu.


text:
Jeruzālemi un Jūdas pilsētas, to ķēniņus un augstmaņus, – lai darītu tās par drupām, par postažu, par izsmieklu un par lāstu – kā šodien!


text:
Un visas jauktās tautas, un visus Ūczemes ķēniņus, un visus filistiešu ķēniņus, un Aškelonu, un Gazu, un Ekronu, un tos, kas vēl atlikuši Ašdodā,


text:
un visus Tīras ķēniņus, un visus Sidonas ķēniņus, un visus ķēniņus, kuri mīt jūras malā un aizjūras salās,


text:
un visus ziemeļu ķēniņus – tuvus un tālus, un visas valstības, kas vien uz zemes virsas, – un pēc tam dzers Šēšahas ķēniņš!


text:
Un tu saki viņiem: tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Dzeriet, reibstiet, vemiet un krītiet, un jūs vairs necelsieties no zobena, ko es jums uzsūtu!


text:
Un, ja viņi liegsies ņemt kausu no tavas rokas un dzert, tad tu saki viņiem: tā saka Pulku Kungs: dzeriet gan!


text:
Jo, redzi, tagad es sāku darīt ļaunu pilsētai, kas ir saukta manā vārdā, un jūs, bez vainas nevainīgie, būsiet vainīgi, jo es piesaukšu zobenu pār visiem, kas mīt uz zemes, saka Pulku Kungs!


text:
Un tu pravieto viņiem visus šos vārdus, saki viņiem: Kungs no augšienes rēc, no sava svētuma paceļ balsi, pār savu mājokli rēktin rēc, kā vīnspaidu mīdams atdara visiem, kas mīt uz zemes.


text:
Dārdēs līdz zemes malām, jo strīds Kungam pret tautām, pret visiem viņš tiesājas, ļaundarus viņš zobenam atdos,” saka Kungs.


text:
Un tajā dienā Kunga nokautie klās zemi no malas līdz malai, tos nedz apraudās, nedz savāks, nedz apraks – tie būs kā mēsli uz zemes virsas!


text:
Gani, kauciet un kliedziet, vārtieties, avju sargi, pienākusi jūsu kaušanas diena! Jūs patrieks! Jūs saplēsīs kā dārgu trauku!


text:
Kā lauva viņš pameta migu, visa zeme kļuva par postažu – apspiedēju niknuma dēļ, viņa dusmu kvēles dēļ!


text:
“Tā saka Kungs: stājies Kunga nama pagalmā un runā uz visām Jūdas pilsētām, kas nāk zemoties Kunga namā, visus šos vārdus, ko es pavēlēju runāt uz tiem – neizlaid ne vārda!


text:
Varbūt tie klausīsies un novērsīsies katrs no sava ļaunā ceļa, un es varēšu rimt no ļauna, ko es biju domājis tiem darīt viņu ļauno darbu dēļ.


text:
Saki viņiem: tā saka Kungs: ja jūs neklausīsieties uz mani, lai rīkotos pēc manas bauslības, ko es jums devu,


text:
lai klausītos manu kalpu praviešu vārdos, kurus es sūtīju pie jums – bez mitas sūtīju, bet jūs neklausījāties! –


text:
Un, kad Jeremija pateica tautai visu, ko Kungs bija pavēlējis, tad priesteri, pravieši un tauta viņu sagrāba, sacīdami: “Mirtin tu mirsi!


text:
Kādēļ tu pravietoji Kunga vārdā, sacīdams: šis nams būs kā Šīlo, un šī pilsēta izputēs, ka neviens tur vairs nedzīvos?!” Un visa tauta sapulcējās ap Jeremiju Kunga namā.


text:
To dzirdējuši, Jūdas augstmaņi atnāca no ķēniņa nama uz Kunga namu un apsēdās Kunga Jauno vārtu ailā.


text:
Tad priesteri un pravieši teica augstmaņiem un visai tautai: “Nāves spriedums šim vīram, jo par šo pilsētu viņš pravietoja tā, kā jūs pašu ausīm to dzirdējāt!”


text:
Bet Jeremija teica visiem augstmaņiem un visai tautai: “Kungs mani sūtīja pravietot šim namam un šai pilsētai visus šos vārdus, ko jūs dzirdējāt!


text:
Un tagad – dariet, ka top labs jūsu gājums un jūsu darbi, un klausiet Kunga, jūsu Dieva, balsij, un Kungs rimsies no ļauna, ko jums solījis!


text:
Tik zināt ziniet – ja jūs mani nonāvēsiet, tad jūs izliesiet nevainīgā asinis pār jums pašiem un pār šo pilsētu un tās iemītniekiem, jo patiesi Kungs mani ir sūtījis runāt, ka jūs dzirdat visus šos vārdus!”


text:
Tad augstmaņi un tauta teica priesteriem un praviešiem: “Lai nav šim vīram nāves sprieduma, jo viņš runājis uz mums Kunga, mūsu Dieva, vārdā!”


text:
“Moraštietis Miha pravietoja Jūdas ķēniņa Hizkijas dienās un teica visai Jūdas tautai: tā saka Pulku Kungs: kā lauku Ciānu uzars, un Jeruzāleme būs drupās, un tempļa kalns par krūmainu pakalnu kļūs! –


text:
Vai Jūdas ķēniņš Hizkija un visa Jūda viņu nāvēt nonāvēja? Vai viņš nebijās Kunga? Vai nelūdza Kungu? – un Kungs rimās no ļauna, ko bija tiem solījis, bet mēs darām lielu ļaunumu sev pašiem!”


text:
Bija vēl kāds vīrs, kas pravietoja Kunga vārdā, – Ūrijāhu, Šemaja dēls, no Kirjat-Jeārīmas, viņš pravietoja par šo pilsētu un par šo zemi gluži kā Jeremija!


text:
Ķēniņš Jehojākīms un visi viņa varenie un augstmaņi dzirdēja viņa vārdus, un ķēniņš lūkoja viņu nonāvēt. Ūrijāhu to padzirdēja, nobijās un aizbēga uz Ēģipti.


text:
un tie aizveda Ūrijāhu no Ēģiptes un atveda viņu pie ķēniņa Jehojākīma, un tas viņu nogalēja ar zobenu un nometa viņa līķi vienkāršu ļaužu kapos!


text:
Un sūti ar ziņnešiem vēsti Edoma ķēniņam un Moāba ķēniņam, un Amona dēlu ķēniņam, un Tīras ķēniņam, un Sidonas ķēniņam, lai tie nāk uz Jeruzālemi pie Jūdas ķēniņa Cedekijas.


text:
ar manu lielo spēku un manu izstiepto elkoni es radīju zemi kopā ar cilvēkiem un zvēriem, kuri ir uz zemes virsas, un es došu to tam, kas taisns manās acīs!


text:
Tagad es esmu atdevis visas šīs zemes mana kalpa Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā, un arī lauka zvērus es atdevu viņam, lai tie viņam kalpo.


text:
Viņam kalpos visas tautas un arī viņa dēlam, un dēla dēlam, līdz pienāks arī viņa un viņa zemes laiks – tad viņus pazudinās daudzas tautas un vareni ķēniņi.


text:
Ja būs kāda tauta, kas nevergos Bābeles ķēniņam Nebūkadnecaram un nemauks savu kaklu Bābeles ķēniņa jūgā, tad ar zobenu, badu un mēri to tautu es piemeklēšu! – saka Kungs, līdz tos piebeigšu ar viņa roku!


text:
Neklausieties uz saviem praviešiem, pareģiem, sapņiem, zīlniekiem un burvjiem, kuri jums saka: Bābeles ķēniņam jūs nevergosiet!


text:
Tas, ko viņi jums pravieto, ir meli! Tādēļ jūs aiziesiet projām no savas zemes – es patriekšu jūs, un jūs iesiet bojā!


text:
Bet to tautu, kas mauks savu kaklu Bābeles ķēniņa jūgā un viņam vergos, es atstāšu mierā tās zemē,” saka Kungs, “tā varēs tur strādāt un dzīvot.”


text:
Un Jūdas ķēniņam Cedekijam es teicu tāpat: “Mauciet savus kaklus Bābeles ķēniņa jūgā un vergojiet viņam un viņa tautai – tad jūs paliksit dzīvi!


text:
Kādēļ tev un tavai tautai mirt no zobena, bada un mēra, kā Kungs teica par tautu, kas nevergos Bābeles ķēniņam?


text:
Neklausieties uz to praviešu vārdiem, kuri jums saka: jūs nevergosiet Bābeles ķēniņam! – tie jums pravieto melus!


text:
Es viņus nesūtīju, saka Kungs, viņi manā vārdā pravieto melus! Tādēļ es patriekšu jūs, un jūs iesiet bojā, un arī tie pravieši, kas jums pravieto!”


text:
Un priesteriem un visai tautai es teicu: “Tā saka Kungs: neklausieties savu praviešu vārdos, kuri jums pravieto, sacīdami: redzi, drīz no Bābeles gūsta tiks atgūti Kunga nama trauki! – melus jums viņi pravieto!


text:
Neklausieties viņos, vergojiet Bābeles ķēniņam un jūs paliksit dzīvi! Kādēļ šai pilsētai kļūt par drupām?


text:
Ja viņi ir pravieši un ja Kunga vārds ir ar viņiem, tad lai viņi lūdz Pulku Kungu, lai neaizved uz Bābeli arī tos traukus, kas vēl ir palikuši Kunga namā, Jūdas ķēniņa namā un Jeruzālemē!


text:
Jo tā saka Pulku Kungs par stabiem un par vara jūru, par pamatnēm un par atlikušajiem traukiem, kas vēl šajā pilsētā palikuši,


text:
ko nepaņēma Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars, kad viņš no Jeruzālemes uz Bābeli aizveda trimdā Jūdas ķēniņu Jehonju, Jehojākīma dēlu, un visus Jūdas un Jeruzālemes dižciltīgos.


text:
Jo tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs, par traukiem, kas vēl palikuši Kunga namā, Jūdas ķēniņa namā un Jeruzālemē:


text:
tos aiznesīs uz Bābeli, un tur tie paliks līdz dienai, kad es tos piemeklēšu, saka Kungs, tad es atgūšu tos un atgādāšu tos atpakaļ šajā vietā!”


text:
Un tajā pašā gadā, Jūdas ķēniņa Cedekijas valdīšanas sākumā, ceturtā gada piektajā mēnesī, Gibeonas pravietis Hananja, Azūra dēls, Kunga namā, priesteru un visas tautas priekšā man teica:


text:
Divos gados es atgādāšu atpakaļ uz šejieni visus Kunga nama traukus, ko no šejienes paņēma Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars un aizveda uz Bābeli.


text:
Es atvedīšu atpakaļ uz šejieni Jūdas ķēniņu Jehonju, Jehojākīma dēlu, un visus Jūdas trimdiniekus, kuri aizgāja uz Bābeli, saka Kungs, jo es satriekšu Bābeles ķēniņa jūgu!”


text:
Un visas tautas un priesteru priekšā, kuri stāvēja Kunga namā, pravietis Jeremija atbildēja pravietim Hananjam,


text:
sacīdams tā: “Patiesi! Lai Kungs dara tā! Lai Kungs piepilda tavus vārdus, kurus tu pravietoji, un lai atgādā atpakaļ Kunga nama traukus un visus trimdiniekus no Bābeles uz šejieni!


text:
tie pravieši, kas jau no mūžības ir bijuši pirms tevis un manis, ir pravietojuši par daudzām zemēm un par varenām valstīm – par karu, par badu un mēri.


text:
Pravietis, kas pravieto mieru, tiek atzīts par patiesi Kunga svētītu pravieti tikai tad, kad piepildās pravieša vārdi!”


text:
Un visas tautas priekšā Hananja teica: “Tā saka Kungs: tā es divos gados noraušu Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara jūgu no visu tautu kakla!” Bet pravietis Jeremija aizgāja savu ceļu.


text:
Pēc tam kad pravietis Hananja bija norāvis jūga saites no pravieša Jeremijas kakla, pār Jeremiju nāca Kunga vārds:


text:
Jo tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: visu šo tautu kaklam es uzliku dzelzs jūgu, lai vergo Bābeles ķēniņam Nebūkadnecaram, un tās viņam vergos! Pat lauka zvērus es atdevu viņam!”


text:
Un pravietis Jeremija teica pravietim Hananjam: “Klausies nu, Hananja! Kungs tevi nesūtīja, un tu liki šai tautai paļauties meliem!


text:
Tādēļ tā saka Kungs: redzi, es tevi patriekšu no zemes virsas! Jau šogad tu mirsi, jo nepakļāvīgi tu runāji pret Kungu!”


text:
Šie ir tās vēstules vārdi, kuru pravietis Jeremija sūtīja no Jeruzālemes uz trimdu tur palikušajiem vecajiem, priesteriem, praviešiem un visai tautai, kuru Nebūkadnecars aizveda trimdā uz Bābeli,


text:
pēc tam, kad no Jeruzālemes turp devās ķēniņš Jehonja ar savu ķēniņieni, einuhiem un Jūdas un Jeruzālemes augstmaņiem, amatniekiem un zeltkaļiem;


text:
vēstule tika sūtīta ar Elāsu, Šāfāna dēlu, un Gmarju, Hilkijas dēlu, kurus Jūdas ķēniņš Cedekija sūtīja pie Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara:


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs, visiem trimdiniekiem, kurus es aizvedu trimdā no Jeruzālemes uz Bābeli:


text:
Ņemiet sievas un radiet dēlus un meitas, un ņemiet saviem dēliem sievas, un dodiet pie vīra savas meitas, lai viņas dzemdē dēlus un meitas, – vairojieties tur un neejiet mazumā!


text:
Rūpējieties par tās pilsētas labumu, uz kurieni es jūs aizvedu trimdā, un lūdziet Kungu par to, jo tās labums būs jūsu labums!”


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Lai jūs nepieviļ jūsu pravieši, kas ir starp jums, un jūsu pareģi! Neklausiet saviem sapņiem, kas jums liek sapņot!


text:
Jo tā saka Kungs: kad būs pagājuši septiņdesmit gadi Bābelē, tad es jūs piemeklēšu un piepildīšu savu labo solījumu, atvedīšu jūs atpakaļ uz šejieni!


text:
Es zinu savus nodomus, ko es jums esmu iecerējis, saka Kungs, miera nodomus, ne ļaunus – es došu jums nākotni un cerību!


text:
Jūs mani atradīsiet, saka Kungs, es atvedīšu jūs no trimdas, es sapulcēšu jūs no visām tautām un visām vietām, kurp es jūs aiztriecu, saka Kungs, es atvedīšu jūs atpakaļ uz tām vietām, no kurām es jūs aizvedu trimdā! –


text:
Tā Kungs saka ķēniņam, kas sēž Dāvida tronī, un visām tām tautām, kas mīt šai pilsētā: “Jūsu brāļiem, kas kopā ar jums neaizgāja trimdā,


text:
Pulku Kungs saka: redzi, es viņiem sūtu zobenu, badu un nāvi, es viņus padarīšu par sliktām vīģēm, kas tik sliktas, ka nevar ēst!


text:
Es dzīšos tiem pakaļ ar zobenu, badu un mēri, un es darīšu tos par briesmu tēlu visām zemes valstīm – par lāstu, šausmām, izsmieklu un paļām starp visām tām tautām, kurp es tos aiztriekšu.


text:
Tādēļ ka viņi neklausījās manos vārdos, saka Kungs, ko es viņiem sūtīju ar saviem kalpiem, praviešiem, – bez mitas sūtīju, bet tie neklausījās,” saka Kungs.


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs, par Ahābu, Kolājas dēlu, un par Cedekiju, Maasējas dēlu, kuri manā vārdā pravieto melus: “Redzi, es viņus atdošu Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā, un viņš tos slepkavos jūsu acu priekšā! –


text:
Un viņu dēļ visi jūdu trimdinieki Bābelē sacīs šādu lāstu: lai kungs tev dara kā Ahābam un Cedekijam, kurus Bābeles ķēniņš cepināja uz uguns! –


text:
Tādēļ ka tie Israēlā darīja nelietības, pārkāpa laulību ar otra sievu un manā vārdā runāja melu vārdus, ko es tiem neesmu pavēlējis! Es esmu tas, kurš to zina un liecina!” saka Kungs.


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: tu savā vārdā sūtīji vēstules visai tautai, kas Jeruzālemē, un priesterim Cefanjam, Maasējas dēlam, un visiem priesteriem, sacīdams, ka


text:
Kungs tevi ir iecēlis par priesteri Jehojādas vietā, lai tu savaldītu Kunga namā ikvienu, kurš ir traks un pravieto, un liktu to siekstā un dzelzs kakla siksnā!


text:
Jo viņš taču mums uz Bābeli sūtīja vēstuli, kurā sacīts: vēl ilgi būs gūsts, celiet mājas un dzīvojiet! Stādiet dārzus un ēdiet to augļus!”


text:
“Sūti vēstuli visiem trimdiniekiem, kurā teikts: tā saka Kungs par nehelāmieti Šemaju, jo Šemaja jums pravietoja, bet es viņu nesūtīju, un viņš lika jums paļauties meliem.


text:
Tādēļ Kungs saka tā: redzi, es piemeklēšu nehelāmieti Šemaju un viņa pēcnācējus, viņam nebūs neviena, kas dzīvos šīs tautas vidū, un viņš neredzēs labu, ko es darīšu šai tautai, saka Kungs, jo viņš nepakļāvīgi runāja pret Kungu!”


text:
Jo, redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad es pārvedīšu savu tautu Israēlu no gūsta, saka Kungs, es atvedīšu viņus uz zemi, ko es devu viņu tēviem, un viņi to iemantos!”


text:
Nu prasiet, nu redziet: vai vairs vīri dzimst, kādēļ es redzu ik vīru ar rokām uz gurniem kā dzemdētājai? Ik vaigs novērsts un nodzeltējis!


text:
Tajā dienā, saka Pulku Kungs, es noraušu viņa jūgu no tava kakla, tavas saites es saraušu, un svešie tevi vairs nekalpinās.


text:
Tu nebaidies, Jēkab, mans kalps, saka Kungs, nebīsties, Israēl, jo, redzi, no tālienes es tevi glābju, tavus pēcnācējus no gūsta zemes, atgriezīsies Jēkabs un dzīvos bez rūpēm, dzīvos bez rūpēm, neviens viņu vairs nebaidīs.


text:
Jo es esmu kopā ar tevi, saka Kungs, lai tevi glābtu, jo es piebeigšu visas tautas, starp kurām es tevi izklīdināju, bet tevi es nepiebeigšu, tik ar tiesu pārmācīšu, bez soda jau neatstāšu!


text:
Visi tavi mīlnieki tevi aizmirsuši, tevi tie nemeklē, jo kā naidnieks es tev situ brūces, bez žēluma pārmācīju – tavu vainu daudzuma dēļ un tavu grēku skaita dēļ!


text:
Kādēļ tu kliedz par savu postu, tavas sāpes nav dziedējamas – tavu vainu daudzuma dēļ, tavu grēku skaita dēļ es tev to darīju!


text:
Tiks aprīti visi, kas grib aprīt tevi, visi tavi naidnieki aizies gūstā, visi tavi smējēji par izsmieklu kļūs, un visus tevis laupītājus es pašus par laupījumu atdošu!


text:
Es dziedēšu tavu kreveli, tavas brūces es dziedināšu, saka Kungs, visi sauks tevi par patrenkto – tā ir Ciāna, tā nerūp nevienam!


text:
Tā saka Kungs: redzi, es likšu, lai nāk atpakaļ Jēkaba teltis, viņa mājokļus es apžēlošu, uz pakalna atkal uzbūvēs pilsētu, un pils būs īstajā vietā!


text:
Tad atkal skanēs pateicības un prieka balss, es viņus vairošu, tie mazumā neies, es viņus celšu godā, tie nebūs sīki.


text:
Viņa bērnu būs tik, cik iepriekš, viņa pulks manā priekšā būs stiprs, un es viņa apspiedējus piemeklēšu!


text:
Viņam būs savi dižciltīgie, viņa valdnieki celsies no paša vidus, es viņu sev tuvināšu, un viņš tieksies pie manis, – jo kurš gan liks ķīlā savu sirdi, lai pats tiektos pie manis, saka Kungs.


text:
Kunga dusmu vētra prom negriezīsies, līdz viņš darīs un dabūs, ko viņa sirds nodomājusi! – pēdējās dienās, tad jūs to sapratīsiet!


text:
Atkal pacelšu tevi, un tu pacelsies, jaunava Israēla! Atkal tu zvārguļiem rotāsies un līksmi aplī diesi!


text:
Jo tā saka Kungs: ar prieku apdziediet Jēkabu un gavilējiet par pirmo starp tautām! Skandiniet, slavējiet, sakiet: Kungs, glāb savu tautu, Israēla pārpalikumu! –


text:
Redzi, es vedīšu viņus no ziemeļu zemes, no zemes nostūriem viņus sapulcināšu – aklu un tizlu, gan grūto, gan dzemdētāju, kā liels pulks viņi nāks uz šejieni atpakaļ!


text:
Ar raudām tie nāks, un ar mierinājumu es viņus vedīšu, es vadīšu viņus pie ūdens strautiem, pa taisnu ceļu, kur tie neklups, jo es būšu Israēlam tēvs, un Efraims ir mans pirmdzimtais!


text:
Tautas, klausieties Kunga vārdu, stāstiet par to tālās salās, sakiet: tas, kurš izklīdināja Israēlu, atkal to sapulcēs kopā un sargās to kā gans savu ganāmpulku!


text:
Viņi nāks un dziedās Ciānas kalnos, viņi tecēs pie Kunga labuma, pie labības, vīna un eļļas un pie jēriem, un pie teļiem, – viņu dvēseles būs kā padzirdīts dārzs, tiem vairs nenāksies nīkt.


text:
Tad jaunavas priecāsies dejā kopā ar večiem un jaunekļiem, viņu sēras es vērtīšu līksmē, es mierināšu, es priecēšu viņu no rūpēm!


text:
Tā saka Kungs: Rāmā dzird žēlabu dziesmu – raudas un rūgtums! Rāhēle raud par saviem dēliem, liedzas mierināties par saviem dēliem, jo viņu vairs nav!”


text:
Tā saka Kungs: “Liedz savai balsij raudas un asaras acīm, jo tavam darbam būs alga, saka Kungs, viņi atgriezīsies no naidnieka zemes!


text:
Dzirdēt es dzirdēju Efraimu īdam: tu mani pārmācīji, es tiku pārmācīts kā dumja tele! Ved mani atpakaļ, un es atgriezīšos, jo tu esi Kungs, mans Dievs!


text:
Kad es novērsos, tad es rimos! Kad man lika zināt, tad sērodams situ uz gurniem: es apkaunots, es bez goda, jo savas jaunības izsmieklu nesu!


text:
Vai Efraims nav man mīļš dēls, vai nav tīkams bērns? Lai cik viņu lamāju, taču vienmēr viņu atceros! Viņa dēļ man trīs iekšas, žēlot es žēlošu viņu!” saka Kungs.


text:
“Uzliec rādītāja akmeni, uzslej sev ceļrāža stabu! Ved savu sirdi pa stingru ceļu, pa ceļu, kuru tu iesi, atgriezies, jaunava Israēla, atgriezies savās pilsētās!


text:
Cik ilgi vēl mīņāsies, atkritusī meita?! Šai zemei Kungs jau devis citu sievu, kas protas aptecēt vīru!”


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Kad es atvedīšu atpakaļ gūstekņus, tad Jūdas zemē un pilsētās tie atkal teiks šos vārdus: esi svētīts, tu, Kungs! Tu taisnības pļava! Tu svētuma kalns! –


text:
“Redzi, nāk dienas,” saka Kungs, “un es sēšu Israēla namā un Jūdas namā cilvēka sēklu un lopa sēklu!


text:
Un, kā es tos uzlūkoju, lai rautu un plēstu, lai plosītu un izdeldētu un lai darītu ļaunu, tā es tos uzlūkošu, lai celtu un lai stādītu,” saka Kungs.


text:
Ne tādu derību, ko es slēdzu ar viņu tēviem todien, kad ņēmu tos pie rokas, lai izvestu no Ēģiptes zemes, – viņi lauza manu derību, lai gan pār tiem valdīju, saka Kungs.


text:
Pēc šīm dienām ar Israēla namu es slēgšu šādu derību, saka Kungs, es došu viņiem savu bauslību, es rakstīšu to viņu sirdīs, un es būšu viņiem Dievs, un viņi būs mana tauta.


text:
Neviens vairs nepamācīs nedz savu tuvāko, nedz savu brāli, sacīdams: pazīstiet Kungu! – jo viņi visi mani pazīs, no maza līdz lielam, saka Kungs, es piedošu viņu vainas un viņu grēkus vairs nepieminēšu!”


text:
Tā saka Kungs, kas dienā dod gaismai sauli un mēness un zvaigžņu kārtību gaismai naktī, kas viļņo jūru, ka tā krāc viļņus, – Pulku Kungs ir viņa vārds!


text:
“Ja šie mani likumi beigtos,” saka Kungs, “tik tad beigtos Israēla dzimums, tik tad tie nemūžam vairs nebūtu mana tauta!”


text:
Tā saka Kungs: “Ja var izmērīt debesis augšā, ja var izmērīt zemes pamatus apakšā, tik tad es atmetīšu visu Israēla dzimumu dēļ visa, ko viņi darījuši, saka Kungs.


text:
Redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad Kungam tiks uzcelta pilsēta – no Hananēla torņa līdz Stūra vārtiem,


text:
un visa līķu un pelnu paleja un visas āres līdz Kidronas strautam un līdz Zirgu vārtiem uz austrumiem būs svētas Kungam! Te nemūžam vairs negraus un neplēsīs!”


text:
Vārds, kas Jeremijam nāca no Kunga Jūdas ķēniņa Cedekijas desmitajā gadā, tas bija astoņpadsmitais Nebūkadnecara valdīšanas gads.


text:
Tolaik Bābeles ķēniņa karaspēks bija aplencis Jeruzālemi, bet pravietis Jeremija bija ieslodzīts Jūdas ķēniņa nama cietuma pagalmā.


text:
Viņu ieslodzīja Jūdas ķēniņš Cedekija, sacīdams: “Kādēļ tu pravietoji: tā saka Kungs: redzi, es atdodu šo pilsētu Bābeles ķēniņa rokā, un viņš to ieņems.


text:
Un Jūdas ķēniņš Cedekija nepaglābsies no kaldiešu rokas, viņš tiks atdots Bābeles ķēniņa rokā – runās ar viņu muti pret muti un skatīsies aci pret aci!


text:
Viņš aizvedīs Cedekiju uz Bābeli, un tur tas paliks, kamēr es viņu piemeklēšu, saka Kungs, jo, kaut tu pret kaldiešiem cīnīsies, tu tos nepieveiksi!”


text:
redzi, Hanamēls, Šallūma dēls, tavs tēvocis, nāk pie tevis un saka: pērc manu lauku, kas Anātotā, jo tev ir pirmpirkuma tiesības.”


text:
Kā Kungs bija teicis, pie manis uz cietuma pagalmu atnāca mana tēvoča dēls Hanamēls un teica: “Pērc jel manu lauku, kas Anātotā, Benjāmina zemē, jo tev ir mantošanas un pirmpirkuma tiesības, pērc to sev!” Un es zināju, ka tas ir Kunga vārds.


text:
Un es nopirku no Hanamēla, mana tēvoča dēla, lauku, kas Anātotā, un iesvēru viņam sudrabu – septiņpadsmit šekeļus sudraba.


text:
Par darījumu es uzrakstīju līgumu, apzīmogoju, apliecināju ar lieciniekiem un uz svariem nosvēru sudrabu.


text:
Un es iedevu pirkšanas līgumu Bārūham, Nērijas dēlam, Mahsēja dēlam, mana tēvoča Hanamēla un liecinieku klātbūtnē, un tie parakstījās pirkšanas līgumā visu to jūdu klātbūtnē, kuri sēdēja cietuma pagalmā.


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: ņemiet šo apzīmogoto pirkšanas līgumu un šo pirkšanas apliecību un lieciet tos māla traukā, lai tie var glabāties daudzas dienas.”


text:
“Ak, Kungs Dievs! Redzi, ar savu lielo spēku un ar savu izstiepto elkoni tu radīji debesis un zemi, nekas tev nav neiespējams!


text:
Tu izrādi žēlastību tūkstošiem un tēvu grēkus piepildi pie viņu bērniem! Lielais un varenais Dievs, Pulku Kungs ir tavs vārds!


text:
Liels padomā un darbu skaitā! – Tavas acis ir atdarītas pār visiem cilvēka dēlu ceļiem, lai katram darītu pēc viņa gājuma un pēc viņa darba augļiem.


text:
Tu darīji zīmes un brīnumus Ēģiptes zemē, līdz šai dienai Israēlā un pie cilvēkiem, tā tu iemantoji slavu, un tā pastāv vēl šodien!


text:
Ar zīmēm un brīnumiem, savu stipro roku un izstiepto elkoni, un šausmas dvesošiem brīnumiem tu izvedi savu tautu no Ēģiptes zemes!


text:
Un viņi atnāca un to iemantoja, bet tavā balsī neklausījās un pēc tavas bauslības nestaigāja, visu, ko tu tiem vēlēji darīt, tie nedarīja, – tad tu liki, lai tiem notiek šis ļaunums!


text:
Redzi, ap pilsētu jau aplenkuma valnis, un to ieņems – ar zobenu, badu un mēri šī pilsēta ir atdota kaldiešu rokās, kuri karo pret to! Kā tu teici, tā ir! Nu tu redzi!


text:
Un tu, Kungs Dievs, man teici: pērc lauku par sudrabu un apliecini to ar lieciniekiem! – Bet nu pilsēta atdota kaldiešiem!”


text:
Tādēļ tā saka Kungs: redzi, šo pilsētu es atdošu kaldiešu rokā un Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā, un viņš to ieņems!


text:
Un kaldiešu karavīri nāks pār šo pilsētu un to nodedzinās ar uguni, nosvilinās gan to, gan mājas, uz kuru jumtiem kvēpināja Baalam un laistīja lejamos upurus citiem dieviem, mani kaitinādami!


text:
Jo Jūdas dēli un Israēla dēli kopš jaunības darījuši ļaunu pret mani, Israēla dēli mani tikai kaitinājuši ar saviem darinājumiem, saka Kungs.


text:
Šī pilsēta man ir bijusi par dusmām un niknumu no dienas, kad viņi to uzcēla, līdz šai dienai! Es to novākšu no savas priekšas!


text:
Visa Israēla dēlu un Jūdas dēlu ļaunuma dēļ, ko tie darīja, mani kaitinādami: viņi, viņu ķēniņi, viņu augstmaņi, viņu priesteri un viņu pravieši, Jūdas vīri un Jeruzālemes iemītnieki!


text:
Man viņi pagrieza muguru, ne seju, kaut es viņus mācīju, bez mitas mācīju, bet viņi neklausīja un mācību nepieņēma!


text:
Ben-Hinnomas ielejā viņi cēla augstienes Baalam, lai ziedotu Moleham savus dēlus un meitas, – es viņiem to nepavēlēju, no manas mutes tas nenāca, ka tie dara šo preteklību, apgrēcinādami Jūdu!


text:
Tādēļ tagad tā saka Kungs, Israēla Dievs, par šo pilsētu, par ko jūs sakāt, ka tā atdota Bābeles ķēniņa rokā ar zobenu, badu un mēri:


text:
redzi, es sapulcēšu viņus no visām tām zemēm, kur esmu tos aiztriecis – savās dusmās, niknumā un bardzībā, un es viņus atvedīšu uz šejieni atpakaļ un ļaušu tiem dzīvot drošībā.


text:
Es došu tiem vienu prātu un vienu gaitu, lai tie bīstas mani uz mūžiem par labu sev pašiem un saviem dēliem.


text:
Es slēgšu ar viņiem mūža derību, ka es nenovērsīšos no viņiem un darīšu tiem labu, un es likšu tiem sirdī manis bijāšanu, lai tie nenovēršas no manis.


text:
Jo tā saka Kungs: kā es nesu šai tautai visu šo lielo ļaunumu, tā es nesīšu viņiem visu labo, ko esmu apsolījis.


text:
Šai zemē tiks pirkti lauki, par kuriem jūs sakāt: tie ir nopostīti, kur ne zvēra, ne cilvēka, tie atdoti kaldiešu rokā, –


text:
laukus par sudrabu pirks, slēgs līgumus, apzīmogos un apliecinās ar lieciniekiem. Benjāmina zemē, visapkārt Jeruzālemei un Jūdas pilsētās, kalnienes pilsētās un Šefelas pilsētās, un Negebas pilsētās, jo gūstekņus es atvedīšu atpakaļ,” saka Kungs.


text:
Jo tā saka Kungs, Israēla Dievs, par šīs pilsētas namiem un par Jūdas ķēniņu namiem, kas ir noplēsti priekš aplenkuma vaļņiem, lai stātos pretī zobenam


text:
cīņā ar kaldiešiem un lai pildītu tos ar ļaužu līķiem, ko es kāvu savās dusmās un niknumā, – viņu ļaunuma dēļ es paslēpu savu vaigu no tiem un no šīs pilsētas!


text:
Redzi, es došu tiem nākamību un dziedināšanu, es tos dziedēšu un dāvāšu tiem bagātību, mieru un drošību.


text:
Es šķīstīšu viņus no visām vainām, ko tie pret mani grēkoja, un es piedošu visas viņu vainas, ar ko tie pret mani grēkoja un dumpojās.


text:
Un šī pilsēta būs man par līksmi un slavu un par godu visām zemes tautām, kuras dzirdēs visu to labo, ko es tiem daru. Un tie drebēs un trīsēs visa labā un miera dēļ, ko es tiem devu!”


text:
Tā saka Kungs: “Šajā vietā, par kuru jūs sakāt: tā ir postaža, kur ne zvēra, ne cilvēka, Jūdas pilsētas un Jeruzālemes laukumi ir izdeldēti, ka ne cilvēka, ne iemītnieka, ne zvēra! –


text:
atkal skanēs līksmes un prieka balss, balss, kas teiks: slavējiet Pulku Kungu, Kungs ir labs, un viņa žēlastība ir uz mūžiem! – un viņi pateiksies Kunga namā, jo es atvedīšu atpakaļ šīs zemes gūstekņus kā senāk,” saka Kungs.


text:
Tā saka Pulku Kungs: “Šajā nopostītajā vietā, kur ne zvēra, ne cilvēka, un visās tās pilsētās atkal būs pļavas, kur ganiem laist avis.


text:
Kalnienes pilsētās, Šefelas pilsētās, Negebas pilsētās un visapkārt Benjāmina zemei, un Jūdas pilsētās atkal ganīs tie, kas savas avis prot skaitīt,” saka Kungs.


text:
“Redzi, nāk dienas,” saka Kungs, “kad es piepildīšu solījumu, ko teicu Israēla namam un Jūdas namam!


text:
Tanīs dienās, tanī laikā es taisnībā izdiedzēšu Dāvidam atvasi, viņš darīs uz zemes tiesu un taisnību.


text:
Tanīs dienās tiks glābta Jūda un Jeruzāleme dzīvos drošībā, un viņa vārdu sauks: Kungs – mūsu taisnība!


text:
Un Levī priesteriem manā priekšā nekad netrūks vīra, kas pienes sadedzināmos upurus, kvēpina labības dāvanas un ziedo kaujamos upurus!”


text:
“Tā saka Kungs: ja jūs lauztu manu derību ar dienu un manu derību ar nakti, ka vairs nebūtu dienas un nakts savā laikā,


text:
tikai tad tiktu lauzta mana derība ar manu kalpu Dāvidu – tikai tad viņam nebūtu dēla, kas valdītu viņa tronī, un Levī priesteru, kas man kalpo!


text:
Kā debesu pulki nav saskaitāmi un jūras smiltis nav nosveramas, tā es vairošu sava kalpa Dāvida dzimumu un levītu dzimumu, kuri man kalpo.”


text:
“Vai nedzirdi, ka šī tauta saka: divas ciltis Kungs izvēlējās, bet atmeta tās! – Manu tautu tie nīst, viņu acīs tā vairs nav mana tauta!


text:
Tā saka Kungs: ja es nebūtu dibinājis savu derību ar dienu un nakti un nolicis debesu un zemes likumus,


text:
tad es būtu atmetis arī Jēkabu un kalpu Dāvidu, – nebūtu ņēmis no viņu dzimuma valdniekus pār Ābrahāma, Īzaka un Jēkaba pēcnācējiem! Es atvedīšu gūstekņus atpakaļ un viņus apžēlošu!”


text:
Vārds, kas Jeremijam nāca no Kunga, kad Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars, viss viņa karaspēks un visas zemes valstis zem viņa varas, un visas tautas karoja pret Jeruzālemi un visām tās pilsētām:


text:
“Tā saka Kungs, Israēla Dievs: ej un runā uz Jūdas ķēniņu Cedekiju un saki tam: tā saka Kungs: redzi, es atdodu šo pilsētu Bābeles ķēniņa rokā, un viņš to nosvilinās ar uguni!


text:
Tu nepaglābsies no viņa, tevi sagrābs un nodos viņa rokā, – tavas acis raudzīsies Bābeles ķēniņa acīs, un viņa mute runās uz tavu muti, un tu aiziesi uz Bābeli!


text:
Tu mirsi mierā, un, kā svēpēja smaržas taviem tēviem, kuri bija ķēniņi pirms tevis, tā svēpēs arī tev! – Vai, kungs! – tā viņi apraudās tevi, jo tā esmu teicis es!” saka Kungs.


text:
Un Bābeles ķēniņa karaspēks karoja pret Jeruzālemi un visām Jūdas pilsētām, kas bija atlikušas, – pret Lāhīšu un pret Azēku, jo no nocietinātajām Jūdas pilsētām bija atlikušas tikai šīs.


text:
Vārds, kas Jeremijam nāca no Kunga pēc tam, kad ķēniņš Cedekija noslēdza derību ar visu tautu, kas bija Jeruzālemē, lai pasludinātu tai brīvlaišanu –


text:
ka ikvienam jāatlaiž brīvībā savs vergs un sava verdzene, ebrejs un ebrejiete, lai neviens jūds vairs nepaverdzinātu otru.


text:
Un visi augstmaņi un tauta, kas šai derībai pievienojās, paklausīja un atlaida brīvībā savus vergus un verdzenes, lai tos vairs nepaverdzinātu, – tie paklausīja un atlaida vergus brīvībā.


text:
Bet pēc tam viņi novērsās un ņēma atpakaļ savus vergus un verdzenes, ko bija atlaiduši brīvībā, un atkal kalpināja tos kā vergus un verdzenes.


text:
“Tā saka Kungs, Israēla Dievs: es slēdzu derību ar jūsu tēviem todien, kad izvedu tos no Ēģiptes zemes, no vergu nama, sacīdams:


text:
kad paies septiņi gadi, ikviens lai atlaiž otru ebreju, kas tev tika pārdots un kalpoja tev sešus gadus, – laid viņu brīvībā! Bet jūsu tēvi man neklausīja, pat neklausījās!


text:
Bet šodien jūs no tā esat novērsušies un darījuši to, kas man tīk, un esat pasludinājuši viens otram brīvlaišanu, un noslēguši derību manā priekšā, namā, kas saukts manā vārdā.


text:
Taču jūs novērsāties un sagānījāt manu vārdu – ikviens paņēma atpakaļ savu vergu un verdzeni, ko bija atlaidis brīvībā, – katrs darīja, kā tam tīk, – jūs atkal tos paverdzinājāt, lai tie jums būtu par vergiem un verdzenēm!


text:
Tādēļ tā saka Kungs: jūs mani neklausījāt, nepasludinājāt brīvlaišanu viens otram, redzi, es jums pasludināšu brīvlaišanu, saka Kungs, ar zobenu, mēri un badu, un es darīšu jūs par briesmu tēlu visām zemes valstīm.


text:
Tos vīrus, kas pārkāpa manu derību un neturēja tās derības vārdus, ko tie noslēdza manā priekšā, es padarīšu kā to jēru, ko tie pārcirta un izgāja cauri tā pusēm!


text:
Jūdas augstmaņi un Jeruzālemes augstmaņi, einuhi un priesteri, un visa vienkāršā tauta gāja cauri tā pusēm.


text:
Es atdošu viņus ienaidnieka rokā un to rokā, kuri kāro pēc viņu dzīvības, un viņu līķi būs par rijamo debesu putniem un zemes zvēriem!


text:
Jūdas ķēniņu Cedekiju un viņa augstmaņus es atdošu ienaidnieka rokā un to rokā, kuri kāro pēc viņu dzīvības, un Bābeles ķēniņa karaspēka rokā, kas tagad no jums ir aizgājis.


text:
Redzi, es pavēlu, saka Kungs, un es likšu tiem atgriezties šajā pilsētā, un tie pret to karos, ieņems to un nodedzinās kopā ar Jūdas pilsētām! Es to padarīšu par postažu, kur neviens nemīt!”


text:
“Ej pie rēhābiešu nama, runā ar tiem un atved tos uz Kunga namu, uz vienu no istabām, un dod tiem dzert vīnu!”


text:
Un es ņēmu Jaazanju, Jeremijas dēlu, Habacinjas dēlu, un viņa brāļus, visus viņa dēlus, un visu rēhābiešu namu.


text:
Es atvedu viņus uz Kunga namu, uz Dieva vīra Hānāna, Jigdaljāhu dēla, istabu, kas atrodas virs durvju sarga Maasejāhu, Šallūma dēla, istabas.


text:
Bet viņi teica: “Mēs nedzersim vīnu, jo mūsu tēvs Jehonādābs, Rēhāba dēls, mums ir pavēlējis, sacīdams: nedzeriet vīnu – nedz jūs, nedz jūsu dēli – nemūžam!


text:
Un mājas neceliet, un sēklu nesējiet, un vīnadārzus nestādiet, lai jums to nav, dzīvojiet teltīs visas savas dienas, tad jūs dzīvosiet daudzas dienas tajā zemē, kur mītat! –


text:
Un mēs esam klausījuši mūsu tēvu Jehonādābu, Rēhāba dēlu, it visā, ko viņš mums ir pavēlējis, – neesam dzēruši vīnu visas savas dienas – ne mēs, ne mūsu sievas, ne mūsu dēli un meitas.


text:
Un, kad pret šo zemi nāca Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars, mēs teicām: iesim projām kaldiešu karaspēka un Arāma karaspēka dēļ uz Jeruzālemi, – un tā nu mēs mītam Jeruzālemē.”


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: ej un saki Jūdas vīriem un Jeruzālemes iemītniekiem: vai jūs nedabūjāt mācību, lai klausītu maniem vārdiem!? – saka Kungs.


text:
Ir taču ticis turēts Jehonādāba, Rēhāba dēla, vārds, ko viņš pavēlējis saviem dēliem, sacīdams: nedzeriet vīnu! – Un tie nedzēra līdz pat šai dienai, jo viņi klausīja sava tēva pavēles! Bet es runāju uz jums, bez mitas runāju, bet jūs mani neklausāt!


text:
Es sūtīju pie jums visus savus kalpus praviešus, bez mitas sūtīju, sacīdams: atgriezieties katrs no sava ļaunā ceļa un dariet, ka top labi jūsu darbi, un nesekojiet citiem dieviem, lai tiem vergotu, un dzīvojiet uz zemes, ko es devu jums un jūsu tēviem, – bet jūs pat ausi nepastiepāt un mani neklausījāt!


text:
Jā, Jehonādābs, Rēhāba dēls, pildīja sava tēva pavēli, ko tas bija pavēlējis, bet šī tauta mani neklausīja!


text:
Tādēļ tā saka Kungs, Pulku Dievs, Israēla Dievs: redzi, es nesu Jūdai un visiem Jeruzālemes iemītniekiem to ļaunumu, ko esmu tiem apsolījis, jo es uz tiem runāju, bet viņi neklausījās, un es saucu uz viņiem, bet viņi neatbildēja!”


text:
Bet rēhābiešu namam Jeremija teica: “Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: tādēļ, ka jūs klausījāt sava tēva Jehonādāba pavēlei un pildījāt visas viņa pavēles, un darījāt visu, ko viņš jums pavēlēja,


text:
tādēļ Pulku Kungs, Israēla Dievs, saka tā: Jehonādābam, Rēhāba dēlam, vairs nekad netrūks vīra, kas stāv manā priekšā!”


text:
“Ņem rakstu rulli un raksti tajā visus šos vārdus, ko es tev esmu teicis par Israēlu, Jūdu un visām tautām, – no dienas, kopš es runāju uz tevi Jošijāhu dienās, līdz šai dienai.


text:
Varbūt Jūdas nams sadzirdēs, kādu ļaunumu es tiem esmu nodomājis darīt, un viņi vēl atgriezīsies no sava ļaunā ceļa, un es piedošu viņu vainas un grēkus.”


text:
Un Jeremija pasauca Bārūhu, Nērijas dēlu, un Bārūhs, pēc Jeremijas sacītā, rakstīja rakstu rullī visus Kunga vārdus, ko viņš uz to runāja.


text:
ej tu un lasi tautai priekšā no ruļļa Kunga vārdus, ko es tev sacīju, – Kunga namā gavēņa dienā, – un lasi tos, dzirdot visiem jūdiem, kuri nāk no savām pilsētām!


text:
Varbūt tad viņu lūgšana nāks Kunga priekšā un ikviens atgriezīsies no sava ļaunā ceļa, jo lielas ir dusmas un niknums, ko Kungs šai tautai ir lēmis!”


text:
Un Bārūhs, Nērijas dēls, darīja visu, ko pravietis Jeremija viņam pavēlēja – lasīja Kunga namā no grāmatas Kunga vārdus.


text:
Jūdas ķēniņa Jehojākīma, Jošijāhu dēla, piektā gada devītajā mēnesī tika pasludināts gavēnis Kungam – visai tautai Jeruzālemē un visai tautai, kas uz Jeruzālemi nāca no Jūdas pilsētām.


text:
Visai tautai dzirdot, Bārūhs lasīja Kunga namā no rakstu ruļļa Jeremijas vārdus – rakstveža Gmarjāhu, Šāfāna dēla, istabā, augšpagalmā pie jauno Kunga nama vārtu ailas.


text:
Un viņš aizgāja uz ķēniņa namu, uz rakstveža istabu, un redzi – tur sēdēja visi augstmaņi: rakstvedis Elīšāma un Dlājāhu, Šemajas dēls, un Elnātāns, Ahbora dēls, un Gmarjāhu, Šāfāna dēls, un Cedekija, Hananjāhu dēls, un visi citi augstmaņi.


text:
Un visi augstmaņi sūtīja pie Bārūha Jehudī, Netanjāhu dēlu, Šelemjas dēlu, Kūša dēlu, sacīdami: “Ņem rokā rakstu rulli, ko tu lasīji tautai priekšā, un nāc!” Un Bārūhs, Nērijas dēls, paņēma rakstu rulli un gāja pie viņiem.


text:
Un, kad tie dzirdēja šos vārdus, tie bailēs pievērsās viens otram un teica Bārūham: “Pastāsti visu to ķēniņam!”


text:
Un Bārūhs tiem teica: “Ar savu muti viņš man teica visus šos vārdus, un es ar tinti tos rakstīju grāmatā.”


text:
Tad augstmaņi aizgāja uz pagalmu pie ķēniņa, bet rulli noglabāja rakstveža Elīšāmas istabā, un viņi pastāstīja ķēniņam visu, ko bija dzirdējuši.


text:
Un ķēniņš sūtīja Jehudī paņemt rakstu rulli, un viņš to paņēma no rakstveža Elīšāmas istabas, un Jehudī to lasīja priekšā ķēniņam un visiem augstmaņiem, kuri stāvēja blakus ķēniņam.


text:
Un, kā Jehudī nolasīja trīs četras slejas, tā rakstvedis tās nogrieza ar nazi un iesvieda ugunī, ogļu krāsnī, līdz uguns bija aprijusi visu rakstu rulli.


text:
pat tad, kad Elnātāns, Dlājāhu un Gmarjāhu mudināja ķēniņu nededzināt rakstu rulli, viņš uz tiem neklausījās.


text:
Un ķēniņš pavēlēja Jeremijam, ķēniņa dēlam, un Serājāhu, Azriēla dēlam, un Šelemjam, Abdeēla dēlam, sagrābt rakstvedi Bārūhu un pravieti Jeremiju, bet Kungs viņus paslēpa!


text:
Pēc tam kad sadedzināja rakstu rulli un vārdus, ko Bārūhs bija rakstījis pēc Jeremijas sacītā, Kunga vārds nāca pār Jeremiju:


text:
“Ņem atkal citu rulli un raksti uz tā visus tos vārdus, kas bija iepriekš uz ruļļa, ko sadedzināja Jūdas ķēniņš Jehojākīms.


text:
Un par Jūdas ķēniņu Jehojākīmu saki: tā saka Kungs: tu sadedzināji šo rulli, sacīdams: kādēļ tu tajā rakstīji – nāktin nāks Bābeles ķēniņš un izpostīs šo zemi, un iznīdēs no tās gan cilvēku, gan zvēru?


text:
Tādēļ tā saka Kungs par Jūdas ķēniņu Jehojākīmu: viņam nebūs neviena, kas sēž Dāvida tronī, un viņa līķis tiks izmests dienas tveicē un nakts salā!


text:
Un es piemeklēšu viņu un viņa pēcnācējus, un viņa kalpus viņu vainas dēļ, un es nesīšu viņiem un Jeruzālemes iemītniekiem, un Jūdas vīriem to ļaunumu, ko es tiem teicu, bet tie neklausījās!”


text:
Un Jeremija paņēma citu rulli un deva to rakstvedim Bārūham, Nērijas dēlam, un viņš rakstīja tajā no Jeremijas sacītā visus tā rakstu ruļļa vārdus, ko Jūdas ķēniņš Jehojākīms bija sadedzinājis ugunī, un vēl pielika tiem klāt daudzus līdzīgus vārdus.


text:
Un par ķēniņu kļuva Cedekija, Jošijāhu dēls, – Jehojākīma dēla Konjāhu vietā, – viņu par ķēniņu Jūdas zemei iecēla Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars.


text:
Bet viņš neklausījās – ne viņš, ne viņa kalpi, ne vienkāršie ļaudis – Kunga vārdos, ko viņš runāja caur pravieti Jeremiju.


text:
Un ķēniņš Cedekija sūtīja Jehūhalu, Šelemjas dēlu, un priesteri Cefanju, Maasējas dēlu, pie pravieša Jeremijas, sacīdams: “Lūdz jel par mums Kungu, mūsu Dievu!”


text:
Bet no Ēģiptes tuvojās faraona karaspēks, un kaldieši, kas bija aplenkuši Jeruzālemi, padzirdējuši baumas par tiem, devās projām no Jeruzālemes.


text:
“Tā saka Kungs, Israēla Dievs: tā sakiet Jūdas ķēniņam, kurš jūs sūtīja izjautāt mani: redzi, faraona karaspēks, kas jums nāk palīgā, atgriezīsies savā zemē Ēģiptē,


text:
Pat ja jūs sakausiet visu kaldiešu karaspēku, kas karo pret jums, un tiem paliks vien ievainotie – ik vīrs savā teltī –, tie celsies un nodedzinās šo pilsētu ar uguni!”


text:
tad Jeremija no Jeruzālemes devās uz Benjāmina zemi, lai tur saņemtu savu mantojuma daļu līdz ar citiem.


text:
Viņš bija Benjāmina vārtos, un tur bija arī amatvīrs, vārdā Jirija, Šelemjas dēls, Hananjas dēls, un tas sagrāba pravieti Jeremiju, sacīdams: “Tātad tu grasies bēgt pie kaldiešiem!?”


text:
Bet Jeremija teica: “Meli! Es pie kaldiešiem nebēgu!” Bet Jirija neklausījās viņā, sagrāba Jeremiju un atveda pie augstmaņiem.


text:
Un augstmaņi noskaitās uz Jeremiju, sita viņu un ielika viņu cietumā rakstveža Jonatāna namā, kur bija ierīkojuši cietumu.


text:
Un ķēniņš Cedekija sūtīja pēc viņa, ņēma viņu un slepeni pratināja savā namā: “Vai ir kaut kas no Kunga?” Un Jeremija teica: “Ir!” – un sacīja: “Tu tiksi atdots Bābeles ķēniņam!”


text:
Un Jeremija teica ķēniņam Cedekijam: “Ko es esmu nogrēkojies pret tevi un taviem kalpiem, un pret šo tautu, ka tu ieliki mani cietumā?


text:
Kur ir jūsu pravieši, kas jums pravietoja, sacīdami: Bābeles ķēniņš nenāks pret jums un pret šo zemi! –


text:
Tagad klausies jel, mans kungs, ķēniņ, lai nāk mana lūgšana tavā priekšā: neliec man atgriezties rakstveža Jonatāna namā, ka es tur nemirstu!”


text:
Un ķēniņš Cedekija pavēlēja, un tie ielika Jeremiju cietuma pagalmā un deva viņam ik dienas maizes klaipu no cepēju ielas, līdz maize pilsētā beidzās. Bet Jeremija palika cietuma pagalmā.


text:
Un Šefatja, Matāna dēls, un Gedaljāhu, Pašhūra dēls, un Jehūhals, Šelemjas dēls, un Pašhūrs, Malkijas dēls, dzirdēja vārdus, ko Jeremija teica visai tautai:


text:
“Tā saka Kungs: kas paliks šai pilsētā, tas mirs no zobena, bada un mēra, bet, kas ies pie kaldiešiem, tas dzīvos, un viņa dzīvība būs viņa laupījums!


text:
Un augstmaņi teica ķēniņam: “Lai jel šo vīru nonāvē, jo viņš padara mīkstas to karavīru rokas, kuri ir palikuši šai pilsētā, un visas tautas rokas, runādams uz tiem šādus vārdus, šis vīrs nemeklē tautai labu, bet ļaunu!”


text:
Un tie paņēma Jeremiju un iemeta viņu akā, kas piederēja ķēniņa dēlam Malkijam, tā atradās cietuma pagalmā. Viņi nolaida Jeremiju lejā ar virvēm, bet akā nebija ūdens, tikai mēsli, un Jeremija mirka mēslos.


text:
Un kūšietis Ebed-Melehs, einuhs, kas bija ķēniņa pilī, padzirdēja, ka Jeremiju iemetuši akā. Bet ķēniņš sēdēja Benjāmina vārtos.


text:
“Mans kungs, ķēniņ, šie vīri izturējušies pret Jeremiju ļauni – iemetuši viņu akā, un tur apakšā viņš nomirs badā, jo pilsētā vairs nav maizes!”


text:
Un ķēniņš pavēlēja kūšietim Ebed-Meleham: “Ņem trīsdesmit vīru un izvelc pravieti Jeremiju no akas, pirms viņš mirst!”


text:
Ebed-Melehs paņēma sev līdzi vīrus, aizgāja uz ķēniņa namu, uz mantnīcu, paņēma no turienes skrandas un lupatas un ar virvēm tās nolaida Jeremijam.


text:
Un kūšietis Ebed-Melehs teica Jeremijam: “Liec sev padusēs skrandas un lupatas zem virvēm!” – un Jeremija tā darīja.


text:
Un viņi izvilka Jeremiju ar virvēm un izcēla viņu no cietuma akas, tā Jeremija tika cietuma pagalmā.


text:
Un ķēniņš Cedekija sūtīja pēc Jeremijas un pieņēma viņu pie trešās ieejas Kunga namā, un ķēniņš Jeremijam teica: “Es tev ko jautāšu, neslēp no manis neko!”


text:
Jeremija teica Cedekijam: “Ja es tev ko sacīšu, vai tu mani nenonāvēsi? Ja es tev došu padomu, tu manī neklausīsies!”


text:
Bet ķēniņš Cedekija slepeni zvērēja Jeremijam, sacīdams: “Dzīvs Kungs, kas mums radīja dvēseli! Es tevi nenonāvēšu un neatdošu to vīru rokā, kuri lūko pēc tavas dzīvības!”


text:
Un Jeremija teica Cedekijam: “Tā saka Kungs, Pulku Dievs un Israēla Dievs: ja ietin iesi pie Bābeles ķēniņa augstmaņiem, tad tu paliksi dzīvs un šī pilsēta netiks nodedzināta ar uguni, un dzīvs būsi tu un tavs nams!


text:
Bet, ja tu neiesi pie Bābeles ķēniņa augstmaņiem, tad šī pilsēta tiks atdota kaldiešu rokās un tie to nodedzinās ar uguni, un tu neizglābsies no viņu rokas!”


text:
Un ķēniņš Cedekija teica Jeremijam: “Es bīstos no tiem jūdiem, kuri ir aizbēguši pie kaldiešiem, ka viņi mani neatdod to rokās un tie man ko nenodara.”


text:
Jeremija teica: “Viņi neatdos! Klausi jel Kunga balsi, ko es runāju uz tevi, un tev būs labi un tu būsi dzīvs!


text:
redzi, visas sievietes, kas bija palikušas Jūdas ķēniņa namā, tika aizvestas pie Bābeles ķēniņa augstmaņiem, un viņas teiks: pievīluši un pārspējuši tevi tavi ļaudis, kad tavas kājas grimst sūdos, tie tevi pametuši! –


text:
Visas tavas sievas un tavus dēlus aizvedīs pie kaldiešiem, un tu neizglābsies no viņu rokas, jo tu būsi sakampts Bābeles ķēniņa rokā un šī pilsēta tiks nodedzināta ar uguni!”


text:
Ja augstmaņi padzirdēs, ka es esmu runājis ar tevi, tad tie nāks pie tevis un teiks tev: stāsti jel mums, ko tu sacīji ķēniņam, neslēp no mums neko, un mēs tevi nenonāvēsim! Un ko tev sacīja ķēniņš? –


text:
Bet tu tiem saki: es nācu pie ķēniņa ar savu lūgumu, lai viņš man neliek iet atpakaļ uz Jonatāna namu, ka es tur nenomirstu.”


text:
Un visi augstmaņi nāca pie Jeremijas un jautāja viņam, un viņš pastāstīja viņiem to, ko bija vēlējis teikt ķēniņš, un viņi vairs nerunāja ar viņu, jo nebija nekā, ko dzirdēt.


text:
Un Jeremija palika cietuma pagalmā līdz tai dienai, kad ieņēma Jeruzālemi. Un Jeruzāleme tika ieņemta.


text:
Jūdas ķēniņa Cedekijas devītā valdīšanas gada desmitajā mēnesī Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars ar visu savu karaspēku nāca pret Jeruzālemi un aplenca to.


text:
Un Cedekijas vienpadsmitā valdīšanas gada ceturtajā mēnesī, mēneša devītajā dienā pilsēta tika iekarota.


text:
Un visi Bābeles augstmaņi nāca un sēdās Vidus vārtos – Nērgal-Sar-Ecers, Samgar-Nebo, Sar-Sehīms – rab-sarīss, Nērgal-Sar-Ecers, rab-mags, un visi pārējie Bābeles ķēniņa augstmaņi.


text:
Un, kad Jūdas ķēniņš Cedekija un visi karavīri viņus ieraudzīja, tad tie bēga un naktī pameta pilsētu pa ķēniņa dārza ceļu caur vārtiem starp abiem mūriem, viņi devās prom pa klajumu ceļu.


text:
Kaldiešu karaspēks viņus vajāja, un tie panāca Cedekiju Jērikas klajumos, tie saņēma viņu ciet un aizveda pie Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara uz Riblu, Hamātas zemē, un viņš teica tam spriedumu.


text:
Bābeles ķēniņš Riblā nonāvēja Cedekijas dēlus viņa acu priekšā, un Bābeles ķēniņš nonāvēja arī visus Jūdas dižciltīgos!


text:
Un tautas atlikumu, kas bija pilsētā, un bēgļus, kas bija aizbēguši pie viņa, un tautas atlikumu, kas bija atlicis, uz Bābeli trimdā aizveda sardzes vadonis Nebūzaradāns.


text:
Bet dažus no nabaga ļaudīm, kuriem nekas nepiederēja, sardzes vadonis Nebūzaradāns atstāja Jūdas zemē un piešķīra tiem todien vīnadārzus un tīrumus.


text:
Un sardzes vadonis Nebūzaradāns un rab-sarīss Nebūšazbāns, un rab-mags Nērgal-Sar-Ecers, un visi pārējie Bābeles ķēniņa virsnieki sūtīja pēc Jeremijas,


text:
un viņi ņēma Jeremiju no cietuma pagalma un uzticēja viņu Gedaljāhu, Ahīkāma dēlam, Šāfāna dēlam, lai tas aizved viņu mājās, un Jeremija mita pie tautas.


text:
“Ej un saki Ebed-Meleham, kūšietim: tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, es likšu, lai mani vārdi par šo pilsētu piepildās uz ļaunu, ne uz labu, un tai dienā tas notiks tavā priekšā!


text:
Jo es tevi glābtin glābšu, un tu nekritīsi no zobena, un tava dzīvība būs tavs laupījums, jo tu man uzticējies,” saka Kungs.


text:
Šis ir vārds, ko Jeremija saņēma no Kunga pēc tam, kad sardzes vadonis Nebūzaradāns viņu atbrīvoja un ļāva iet, jo viņš bija iekalts važās, tāpat kā visi Jeruzālemes un Jūdas trimdinieki, ko aizveda trimdā uz Bābeli.


text:
Sardzes vadonis ņēma Jeremiju un teica viņam: “Kungs, tavs Dievs, ir runājis par ļaunumu, kas būs šai vietai.


text:
Viņš lika tam nākt, Kungs darīja, kā teica, jo jūs grēkojāt pret Kungu un nepaklausījāt viņa balsij – un jums notika šī lieta!


text:
Redzi, šodien es tevi atbrīvoju no važām, kas ir ap tavām rokām! Ja tu vēlies nākt kopā ar mani uz Bābeli, tad nāc, un es rūpēšos par tevi! Bet, ja tu nevēlies kopā ar mani doties uz Bābeli, redzi, tavā priekšā ir visa zeme, ej turp, kurp tev tīk, un, kurp gribi iet, turp ej!”


text:
Un, kamēr vēl Jeremija nebija aizgājis, viņš teica: “Vai arī atgriezies pie Cedekijas, Ahīkāma dēla, Šāfāna dēla, kuru Bābeles ķēniņš iecēla valdīt pār Jūdas pilsētām, un mīti tur pie viņa, pie savas tautas, vai arī ej visur, kurp gribi iet!” Un sardzes vadonis deva viņam uzturu un dāvanu un ļāva iet.


text:
Un Jeremija gāja uz Micpu pie Cedekijas, Ahīkāma dēla, un mita pie viņa, pie tās tautas, kas bija palikusi tai zemē.


text:
Un visi karaspēka virsnieki, kuri klaiņoja apkārt, – viņi un viņu vīri – padzirdēja, ka Bābeles ķēniņš iecēlis Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, valdīt pār vīriem, sievām, bērniem un zemes nabagiem, kuri nebija aizvesti trimdā uz Bābeli.


text:
Un viņi nāca uz Micpu pie Gedaljāhu – Ismaēls, Netanjāhu dēls, Jehohānāns un Jonatāns, Kārēha dēli, Serāja, Tanhumeta dēls, nefopatieša Ēfaja dēli, un Jaazanja, maahietis, – viņi un viņu vīri.


text:
Un Gedaljāhu, Ahīkāma dēls, Šāfāna dēls, zvērēja viņiem un viņu vīriem, sacīdams: “Nebaidieties no kalpības kaldiešiem! Dzīvojiet šajā zemē un vergojiet Bābeles ķēniņam, un jums būs labi!


text:
Bet es, redzi, es mitīšu Micpā, lai stātos to kaldiešu priekšā, kuri nāks pie mums, bet jūs vāciet vīnu un vasaras augļus, un eļļu, lieciet tos savos traukos un dzīvojiet savās pilsētās, kurās esat apmetušies!”


text:
Un arī visi jūdi, kuri bija Moābā, starp Amona dēliem, Edomā un visās zemēs, uzzināja, ka Bābeles ķēniņš dažus ir atstājis Jūdā un ka pār tiem viņš ir iecēlis Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, Šāfāna dēlu.


text:
Un visi jūdi atgriezās no visām tām vietām, kur bija padzīti, un nāca uz Jūdas zemi pie Gedaljāhu, uz Micpu, un vāca tur jo daudz vīna un vasaras augļu.


text:
Jehohānāns, Kārēha dēls, un visi karaspēka virsnieki, kuri klaiņoja apkārt, nāca uz Micpu pie Gedaljāhu.


text:
Un viņš tam sacīja: “Vai tu zini, ka Baalīss, Amona dēlu ķēniņš, ir sūtījis Ismaēlu, Netanjas dēlu, tevi nogalēt!?” Bet Gedaljāhu, Ahīkāma dēls, neticēja viņam.


text:
Un Jehohānāns, Kārēha dēls, Micpā slepeni Gedaljāhu teica: “Es tagad iešu un nositīšu Ismaēlu, Netanjas dēlu, un neviens to neuzzinās! Kādēļ lai viņš nogalē tevi!? Kādēļ jātiek pazudinātiem visiem jūdiem, kas ir sapulcējušies pie tevis? Kādēļ jāiet bojā Jūdas atlikumam?”


text:
Un septītajā mēnesī Ismaēls, Netanjas dēls, Elīšāmas dēls, no ķēniņa dzimuma, un ķēniņa virsnieki, un desmit vīri kopā ar viņu nāca pie Gedaljāhu, Ahīkāma dēla, uz Micpu. Micpā tie visi ēda maizi.


text:
Tad Ismaēls, Netanjas dēls, un desmit vīri, kuri bija kopā ar viņu, cēlās un ar zobenu kāva Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, Šāfāna dēlu, un nonāvēja viņu, – taču viņu bija iecēlis Bābeles ķēniņš.


text:
Ismaēls nokāva visus jūdus, kas kopā ar viņu bija Micpā, kā arī kaldiešus, kas tur atradās, un visus karavīrus.


text:
No Šehemas, Šīlo un Samarijas atnāca vīri – astoņdesmit vīru nogrieztām bārdām, saplēstām drānām un sagraizījušies, un viņu rokās bija labības dāvanas un vīraks, lai to pienestu Kunga namam.


text:
Ismaēls, Netanjas dēls, iznāca tiem pretī no Micpas – raudādams ietin gāja, un, tiem tuvāk pienācis, viņš sacīja: “Nāciet pie Gedaljāhu, Ahīkāma dēla!”


text:
Kad tie nonāca pilsētas vidū, Ismaēls, Netanjas dēls, viņus nokāva un iemeta akā – viņš un vīri, kas bija kopā ar viņu.


text:
Bet starp tiem atradās desmit vīri, kas teica: “Nenonāvē mūs, jo mums tīrumā ir krājumi: kvieši un mieži, eļļa un medus!” – un viņš rimās un nenonāvēja tos kā citus.


text:
Un aka, kur Ismaēls iemeta visu to vīru līķus, kurus viņš nokāva kopā ar Gedaljāhu, ir tā aka, kuru izraka ķēniņš Āsa, cīnoties pret Baešu, – to Ismaēls, Netanjāhu dēls, piepildīja ar nokautajiem.


text:
Ismaēls sagūstīja visu tautas atlikumu, kas bija Micpā, arī ķēniņa meitas un visus ļaudis, kas bija palikuši Micpā un ko sardzes vadonis Nebūzaradāns bija atstājis Gedaljāhu, Ahīkāma dēla, pakļautībā. Ismaēls, Netanjas dēls, tos aizveda gūstā un devās ceļā, lai pārietu pie Amona dēliem.


text:
Jehohānāns, Kārēha dēls, un visi karaspēka virsnieki, kas bija kopā ar viņu, uzzināja par ļaunumu, ko bija darījis Ismaēls, Netanjas dēls.


text:
Tie ņēma visus vīrus un gāja karot ar Ismaēlu, Netanjas dēlu, un viņi panāca to pie lielajiem ūdeņiem, kas Gibeonā.


text:
Kad ļaudis, kas bija pie Ismaēla, ieraudzīja Jehohānānu, Kārēha dēlu, un visus karaspēka virsniekus, kas bija kopā ar viņu, tie līksmoja.


text:
Un visi ļaudis, kurus Ismaēls veda gūstā no Micpas, pavērsās un devās atpakaļ, un tie gāja pie Jehohānāna, Kārēha dēla.


text:
Bet Ismaēls, Netanjas dēls, kopā ar astoņiem vīriem aizbēga no Jehohānāna un devās pie Amona dēliem.


text:
Jehohānāns, Kārēha dēls, un visi karaspēka virsnieki, kas bija kopā ar viņu, ņēma atlikušos ļaudis, ko Ismaēls, Netanjas dēls, bija aizvedis no Micpas pēc tam, kad bija nokāvis Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, – vīrus un sievas, bērnus un einuhus – un atveda tos atpakaļ no Gibeonas.


text:
tā viņi darīja kaldiešu dēļ, viņi baidījās no tiem, jo Ismaēls, Netanjas dēls, bija nokāvis Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, kuru Bābeles ķēniņš bija iecēlis valdīt pār šo zemi.


text:
Tad visi karaspēka virsnieki un Jehohānāns, Kārēha dēls, Jezanja, Hošajas dēls, un visa tauta no maza līdz lielam,


text:
nāca pie pravieša Jeremijas un sacīja: “Pieņem mūsu lūgšanu, lūdz Kungu, savu Dievu, par mums un par visu šo atlikumu! Jo mēs esam palikuši tikai daži no daudziem, kā tu pats redzi!


text:
Pravietis Jeremija viņiem teica: “Dzirdēju! Redzi, es lūgšu Kungu, jūsu Dievu, kā jūs teicāt, un visu, ko Kungs jums atbildēs, es jums pastāstīšu un neslēpšu neko!”


text:
Un viņi teica Jeremijam: “Lai Kungs mums ir patiess un uzticams liecinieks, ja mēs visu nedarīsim tā, kā caur tevi mums saka Kungs, tavs Dievs!


text:
Labi vai slikti, bet mēs klausīsim mūsu Kungu Dievu, pie kura mēs tevi sūtām, lai mums klātos labi, jo mēs klausīsim mūsu Kunga Dieva balsij!”


text:
un viņš pasauca Jehohānānu, Kārēha dēlu, un visus karaspēka virsniekus, kas bija ar viņu, un visu tautu no maza līdz lielam.


text:
Un viņš teica: “Tā saka Kungs, Israēla Dievs, pie kura jūs mani sūtījāt, lai viņš pieņem jūsu lūgšanu:


text:
ja jūs palikt paliksiet šajā zemē, tad es jūs celšu, nevis noplēsīšu, jo es mitēšos no ļauna, ko esmu jums darījis!


text:
Nebaidieties no Bābeles ķēniņa, no kura jūs baidāties, nebaidieties no viņa! – saka Kungs, es jūs glābšu un izpestīšu no viņa rokas!


text:
sacīdami: nē, mēs iesim uz Ēģiptes zemi, tur mēs karu neredzēsim un raga balsi nedzirdēsim, un maizes nesalksim, tur mēs mitīsim! –


text:
tad klausies Kunga vārdus, Jūdas atlikums, tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: ja jūs grasāties iet uz Ēģipti, lai apmestos tur,


text:
tad zobens, no kā jūs baidāties, jūs panāks Ēģiptes zemē, un bads, kas jums tā rūp, jums ķersies klāt arī Ēģiptē, un tur jūs mirsiet!


text:
Visi, kas griezīs savu vaigu uz Ēģipti, lai apmestos tur, mirs no zobena, bada un mēra, starp tiem nebūs ne izbēgušā, ne izmukušā no ļaunuma, ko es pār tiem nesīšu!”


text:
Jo tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Kā manas dusmas un niknums tika izliets pār Jeruzālemes iemītniekiem, tā mans niknums tiks izliets arī pār jums, ja jūs iesiet uz Ēģipti, un jūs būsiet par lāstu, šausmām, nolādējumu un paļām un šo vietu vairs neredzēsiet!”


text:
Kungs teica par jums, Jūdas atlikums: “Neejiet uz Ēģipti!” Zināt ziniet, ka šodien es jūs brīdināju!


text:
Jūsu muļķība jums maksās dzīvību, jo jūs sūtījāt mani pie Kunga, sava Dieva, sacīdami: “Lūdz par mums Kungu, mūsu Dievu! Stāsti mums visu, ko teiks Kungs, mūsu Dievs, un mēs to darīsim! –


text:
Šodien es jums to pastāstīju, bet jūs neklausījāt Kunga, sava Dieva, balsij un visam, ko viņš man lika jums teikt.


text:
Tagad zināt ziniet, ka no zobena, bada un mēra jūs mirsiet tajā vietā, kurp kārojat iet un apmesties!”


text:
Kad Jeremija beidza teikt tautai visus Kunga, viņu Dieva, vārdus, ko Kungs, viņu Dievs, viņam priekš tiem sūtīja, – visus šos vārdus,


text:
tad Azarja, Hošajas dēls, un Jehohānāns, Kārēha dēls, visi tie nekauņas teica Jeremijam: “Tu melo! Kungs, mūsu Dievs, tevi nesūtīja teikt: neejiet uz Ēģipti un nemītiet tur! –


text:
Tevi pret mums sakūdīja Bārūhs, Nērijas dēls, lai mūs nodotu kaldiešu rokā, ka tie mūs nonāvē un aizved trimdā uz Bābeli!”


text:
Un Jehohānāns, Kārēha dēls, visi karaspēka virsnieki un visa tauta, neklausīja Kunga balsij un nepalika Jūdas zemē.


text:
Jehohānāns, Kārēha dēls, un visi karaspēka virsnieki ņēma visu Jūdas atlikumu, kas bija atgriezies dzīvot Jūdas zemē no visām tautām, kur tie bija aiztriekti:


text:
vīrus, sievas, bērnus un ķēniņa meitas un katru dzīvu dvēseli, ko tur kopā ar Gedaljāhu, Ahīkāma dēlu, Šāfāna dēlu, un pravieti Jeremiju un Bārūhu, Nērijas dēlu, bija atstājis sardzes vadonis Nebūzaradāns.


text:
“Ņem rokā lielus akmeņus un, Jūdas vīriem redzot, paslēp tos bruģī pie faraona nama ieejas Tahpanhēsā!


text:
Saki viņiem: tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, es sūtīšu un ņemšu savu kalpu Bābeles ķēniņu Nebūkadnecaru un likšu viņa troni uz šiem akmeņiem, kurus es noslēpu, un es izpletīšu viņa troņa telti pār tiem!


text:
Viņš nāks un sitīs Ēģiptes zemi: kuri nāvei, tiem nāve, kuri gūstam, tiem gūsts, un, kuri zobenam, tiem zobens!


text:
Ēģiptes dievu namos es iedegšu uguni, un viņš tos sadedzinās un aizvedīs gūstā, viņš atblusos Ēģiptes zemi, kā gans atbluso savas drānas, no turienes viņš aizies ar mieru!


text:
Viņš satrieks Saules nama elku stabus, kas ir Ēģiptes zemē, un Ēģiptes dievu namus viņš nodedzinās ar uguni!”


text:
Vārds, kas nāca pār Jeremiju par visiem jūdiem, kuri mīt Ēģiptes zemē, Migdolā, Tahpanhēsā, Memfisā un Patrosas zemē:


text:
“Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: jūs redzējāt visu to ļaunumu, kam es liku nākt pār Jeruzālemi un visām Jūdas pilsētām, un redzi – šodien tās ir drupās un neviens tur nemīt!


text:
Tas noticis viņu ļaunuma dēļ, ko tie darīja, mani kaitinādami, – gāja, kvēpināja un kalpoja citiem dieviem, ko ne paši, ne viņu tēvi nav pazinuši!


text:
Un es sūtīju pie jums visus savus kalpus, praviešus, bez mitas sūtīju, sacīdams: jel nedariet šo preteklību, ko es nīstu! –


text:
Bet viņi neklausījās – pat ausi nepastiepa, lai atgrieztos no sava ļaunuma un nekvēpinātu citiem dieviem!


text:
Izlija mans niknums un manas dusmas, tas iedegās Jūdas pilsētās un Jeruzālemes ielās, un tās kļuva par drupām un izpostījumu – kā šodien!


text:
Tagad tā saka Kungs, Pulku Dievs, Israēla Dievs: kādēļ jūs darāt lielu ļaunumu paši pret savu dzīvību, lai Jūdā zustu vīrs un sieva, bērns un zīdainis un jums nekas neatliktu?!


text:
Kādēļ kaitināt mani ar savu roku darbiem – kvēpināt citiem dieviem Ēģiptes zemē, uz kurieni jūs aizgājāt un apmetāties; vai tādēļ, lai jūs tur zustu un būtu par lāstu un izsmieklu starp visām zemes tautām?!


text:
Vai esat aizmirsuši savu tēvu ļaunumu un Jūdas ķēniņu ļaunumu, viņu sievu ļaunumu un jūsu sievu ļaunumu, ko tie darīja Jūdas zemē un Jeruzālemes ielās?


text:
Līdz šai dienai jūs nebijāt satriekti, kaut gan nebijāties un nerīkojāties pēc manas bauslības un likumiem, ko es devu jums un jūsu tēviem! –


text:
Tādēļ tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, pret jums es vērsīšos uz ļaunu, lai iznīdētu visu Jūdu!


text:
Es ņemšu Jūdas atlikumu, kas devās uz Ēģiptes zemi, lai apmestos tur, – un tie visi tur tiks piebeigti, tie kritīs no zobena un no bada, tie ņems galu no maza līdz lielam, no zobena un no bada tie mirs, tie kļūs par lāstu, par šausmām, par nolādējumu un par izsmieklu!


text:
Un es piemeklēšu tos, kuri mīt Ēģiptes zemē, tā, kā es piemeklēju Jeruzālemi, – ar zobenu, badu un mēri!


text:
Jūdas atlikumam, kas nāca piemist Ēģiptes zemē, nebūs ne izbēguša, ne izmukuša, kas atgrieztos Jūdas zemē, ko viņi gan kāro – atgriezties un dzīvot tur, jo neatgriezīsies neviens, izņemot pāris bēgļu!”


text:
Un Jeremijam atbildēja visi vīri, kuri zināja, ka viņu sievas kvēpina citiem dieviem, un visas sievas, kas stāvēja lielā pulkā, un visi ļaudis, kuri mita Ēģiptes zemē, Patrosā:


text:
mēs labāk darīsim to, kas mums pašiem tīk, – kvēpināsim debesu ķēniņienei un laistīsim viņai lejamos upurus, kā esam darījuši, mēs un mūsu tēvi, mūsu ķēniņi un mūsu augstmaņi Jūdas pilsētās un Jeruzālemes ielās, tad mēs būsim sāti maizes, mums būs labi un ļauna mēs neredzēsim!


text:
Kopš mēs mitējāmies kvēpināt debesu ķēniņienei un laistīt viņai lejamos upurus, mums pietrūka it visa, un mūs galēja zobens un bads!


text:
Un, kad mēs kvēpinājām debesu ķēniņienei un laistījām viņai lejamos upurus, vai bez mūsu vīru ziņas mēs cepām tai elku maizes, lai viņu attēlotu, un laistījām viņai lejamos upurus?”


text:
“Vai Kungs neatceras kvēpināmos, ko jūs kvēpinājāt Jūdas pilsētās un Jeruzālemes ielās – jūs un jūsu tēvi, jūsu ķēniņi un jūsu augstmaņi un vienkāršie ļaudis –, vai tas viņam nenomāc sirdi?


text:
Kungs vairs nevarēja izturēt jūsu darīto darbu ļaunumu un preteklības, un jūsu zeme kļuva par drupām, izpostījumu un lāstu, kur neviens nemīt – kā šodien!


text:
Tādēļ, ka jūs kvēpinājāt un grēkojāt pret Kungu un neklausījāt Kunga balsij, un nerīkojāties pēc viņa bauslības, viņa likumiem un viņa liecībām, tādēļ jūs ir ķēris šis ļaunums – kā šodien!”


text:
Un Jeremija teica visiem tiem ļaudīm un visām sievām: “Klausies Kunga vārdu, viss Jūda, kas Ēģiptes zemē!


text:
Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: jūs un jūsu sievas teicāt un ar savām mutēm un rokām to piepildījāt, sacīdami: pildīt pildīsim solījumus, ko solījām, – kvēpināsim debesu ķēniņienei un laistīsim viņai lejamos upurus! – Tad apstipriniet solīto un pildiet solīto! –


text:
Tādēļ klausies Kunga vārdu, viss Jūda, kas mīti Ēģiptes zemē: redzi, es zvērēju pie sava lielā vārda, saka Kungs, ka visā Ēģiptes zemē manu vārdu vairs nepiesauks neviena Jūdas vīra mute, sacīdama: dzīvs Kungs Dievs!


text:
Redzi, es esmu nomodā pār viņiem uz ļaunu, ne uz labu, un visi Jūdas vīri, kas Ēģiptes zemē, ņems galu no zobena un bada – kamēr tiem gals būs klāt!


text:
No zobena izbēgušie atgriezīsies no Ēģiptes zemes uz Jūdas zemi kā pāris vīru, un viss Jūdas atlikums, kas gāja apmesties Ēģiptes zemē, tad zinās, kā vārdi ir piepildījušies – mani vai viņu!


text:
Šī jums ir zīme, saka Kungs, ka es jūs piemeklēšu šajā vietā, lai jūs zinātu, ka mani vārdi par jums piepildīsies uz ļaunu!


text:
Tā saka Kungs: redzi, es atdošu Ēģiptes ķēniņu, faraonu Hofru, viņa ienaidnieku rokā un to rokā, kuri lūko pēc viņa dzīvības, – tāpat kā Jūdas ķēniņu Cedekiju es atdevu Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā, kas bija viņa ienaidnieks un lūkoja pēc viņa dzīvības!”


text:
Šis ir vārds, ko pravietis Jeremija runāja uz Bārūhu, Nērijas dēlu, kad tas šos vārdus rakstīja grāmatā pēc Jeremijas teiktā – Jūdas ķēniņa Jehojākīma, Jošijāhu dēla, ceturtajā gadā:


text:
tu teici: vai man! Manām sāpēm Kungs pielicis rūpes, vaidos es esmu paguris, un rimuma es neatrodu! –


text:
Tā saki viņam: tā saka Kungs: redzi, es noplēsīšu to, ko uzcēlu, un izraušu to, ko dēstīju! Tā ir visa šī zeme!


text:
Un tu vēl meklē labumu?! Nemeklē! Redzi, ļaunu es nesu pār visu miesu, saka Kungs, bet tev es došu dzīvību par laupījumu it visur, kur tu iesi!”


text:
Par Ēģipti, par Ēģiptes ķēniņa faraona Neho karaspēku, kas stāvēja pie Eifrātas Karkemīšā un ko sakāva Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars Jūdas ķēniņa Jehojākīma, Jošijāhu dēla, ceturtajā valdīšanas gadā:


text:
Kādēļ man jāredz, kā viņi satriekti?! Atpakaļ griežas! Viņu karavīri satriekti, bēgtin aizbēguši! Atpakaļ negriežas! Visapkārt šaušalas!” saka Kungs.


text:
Ēģipte ceļas kā Nīla, kā upe mutuļo ūdeņus! Saka: es celšos, es apklāšu zemi, es izdeldēšu pilsētas un to iemītniekus!


text:
Slejieties zirgos un brāzieties ratos, lai iziet karavīri – no Kūšas un Pūtas, kas vairogu tver, no Lūdas, kas loku velk!


text:
Kungam, Pulku Kungam, todien būs atriebes diena, lai atriebtu viņa naidniekiem! Rīs zobens līdz sātam, asiņu atdzersies! Kungam, Pulku Kungam, būs kaujamais upuris ziemeļu zemē pie Eifrātas upes!


text:
Ej augšup uz Gileādu, balzamu ņem, jaunava, Ēģiptes meita! Velti tev ņemties zāļu, tev neizdziedēties!


text:
Dzirdēja tautas tavu kaunu, un tavas klaigas piepilda zemi, jo karavīrs klupa pār karavīru, visi krituši kaujā!


text:
Šis ir vārds, ko Kungs runāja uz pravieti Jeremiju par Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara karagājienu pret Ēģiptes zemi:


text:
“Stāstiet Ēģiptē un skandējiet Migdolā, skandējiet Memfisā un Tahpanhēsā, sakiet: stājiet un taisieties, jo zobens jums apkārt rīs!


text:
Viņš vairoja klupušos, vīrs krita pār vīru un teica: ceļamies, ejam atpakaļ pie savas tautas uz zemi, kur esam dzimuši, apspiedēja zobena dēļ!


text:
Kā es esmu dzīvs – saka ķēniņš, Pulku Kungs ir viņa vārds! – Kā Tābors starp kalniem, kā Karmels iekš jūras tie nāks!


text:
Gatavojiet traukus trimdai, pie Ēģiptes meitas mītošie, jo Memfisa par postažu kļūs un nosvils, ka neviens tur nemitīs!


text:
Viņai ir algotņi – kā stallī turēti teļi! Bet novērsīsies pat tie, visi pamuks un nenostāvēs! Jo pār viņiem nākusi nelaimes diena, viņu piemeklēšanas laiks!


text:
Viņas mežu tie nocirtuši, kaut tas bija neizejams,” saka Kungs, “un viņu ir vairāk nekā siseņu, tiem nav skaita!”


text:
Teica Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Redzi, es piemeklēšu No-Āmonu un faraonu un Ēģipti, un tās dievus un ķēniņus, un faraonu un tos, kas paļaujas uz viņu!


text:
Un es atdošu viņus to rokās, kas lūko pēc viņu dzīvības, Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara rokā un viņa kalpu rokā. Pēc tam tur dzīvos kā senāk, saka Kungs.


text:
Nebaidies, Jēkab, tu mans kalps, saka Kungs, nebīsties, Israēl, jo, redzi, no tālienes es tevi glābju, tavus pēcnācējus no gūsta zemes, atgriezīsies Jēkabs un dzīvos bez rūpēm, dzīvos bez rūpēm, neviens viņu vairs nebaidīs.


text:
Nebaidies, Jēkab, tu mans kalps, saka Kungs, es esmu kopā ar tevi, es piebeigšu visas tautas, starp kurām es tevi izklīdināju, bet tevi es nepiebeigšu, tik ar tiesu pārmācīšu, bez soda jau neatstāšu!”


text:
Tā saka Kungs: “Redzi, no ziemeļiem ūdeņi ceļas, tie kļūs par pāri plūstošu strautu, tie pārplūdinās zemi un piepildīs pilsētas un tos, kas tur mīt, un cilvēki kliegs un gaudos – visi, kas mīt uz zemes.


text:
Zirgu pakavu klaboņas, ratu dārdoņas un riteņu klaudzoņas dēļ – neatskatīsies tēvi uz dēliem, nošļuks tiem rokas! –


text:
par to dienu, kas nāk, lai iznīdētu visus filistiešus, lai nocirstu Tīrai un Sidonai visus pabēgušos palīgus! Jo Kungs deldē filistiešus – Kaftoras piekrastē palikušos!


text:
Par Moābu. Tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Vai! Nebo, jo nopostīta! Apkaunota un ieņemta Kirjataima, apkaunots un sagrauts cietoksnis!


text:
Vairs nav Moāba slavas! Hešbonā viņi lēma tam ļaunu: iesim un iznīdēsim, lai vairs nav tauta! – Arī tu, Madmēna, apklusīsi, tev pakaļ ies zobens!


text:
tu paļāvies uz paša darbiem un dārgumiem, bet ieņems arī tevi! Kemošu aizvedīs trimdā kopā ar priesteriem, augstmaņiem!


text:
Pār katru pilsētu postītājs nāks, ne pilsēta neglābsies, ieleju izdeldēs, un iznīcinās līdzenumu – kā teica Kungs.


text:
Bez bēdu Moābs kopš jaunības un dusēja kā vīna raugs – no trauka traukā to nelēja, trimdā viņš negāja! Tādēļ tam sava garša un smarža nav mainījusies!


text:
Redzi, tādēļ nāk dienas, saka Kungs, es uzsūtīšu viņam gāzējus, tie viņu piešķiebs un iztukšos viņa traukus, un izlies viņa krūkas!


text:
Taču izdeldēts Moābs un viņa pilsētas! Viņa labākie jaunekļi uz slaktiņu nogājuši, saka Ķēniņš, Pulku Kungs ir viņa vārds.


text:
Cietiet tam līdzi visi, kas apkārt, visi, kas zināt viņa vārdu, sakiet: ak, kā satriekts spēka scepteris, rotātais zizlis!


text:
Nāc zemē no godības, smilšainē sēdies, mītniece, Dībonas meita! Jo Moāba postītājs nācis pār tevi, sagrāvis tavus mūrus!


text:
Piedzirdi viņu, jo par pašu Kungu šis taisījās lielāks – rīstīsies Moābs paša vēmekļos, kļūs par apsmieklu arī viņš!


text:
Vai Israēls tev nebija apsmiekls? Vai kopā ar zagļiem tika pieķerts? Cik vien par viņu tu runāji, tik tu ņirdzi!


text:
Par tevi es raudāšu vairāk nekā par Jaazēru, Sibmas vīnakoks! Tavas stīgas sniedzās līdz jūrai, līdz Jaazērai stiepās! Taviem augļiem un vīnam nu uzkritis postītājs!


text:
Atņemts prieks un līksme gan vīnadārziem, gan Moāba zemei! Kublos mitējies vīns, neviens vairs vīnspaidu nemin ar priecīgām klaigām, priecīgās klaigas vairs nav priecīgas klaigas!


text:
Hešbonā kliedz līdz Elālei, līdz Jahacai, liek atskanēt balsij no Coaras līdz Horonaimai, līdz Eglat-Šelīšijai, jo pat Nimrīmas ūdeņi par tuksnesi kļuvuši!


text:
Tādēļ mana sirds par Moābu īd kā sēru stabule, un mana sirds īd kā sēru stabule arī par Kīr-Heresas vīriem, jo zudis ir tas, ko tie bija atlicinājuši.


text:
Uz visiem Moāba jumtiem un visās ielās – visur vaimanas, jo es satriecu Moābu kā trauku, kas nerūp nevienam, saka Kungs.


text:
Redzi, kā viņi sakauti kauc! Kā griež muguru Moābs! Kauns! Moābs tapis par apsmieklu un sagrāvi visiem, kas ir ap viņu.


text:
Viņa pilsētas tiks ieņemtas, viņa nocietinājumi tiks sagrābti, un todien Moāba varoņu sirds būs kā sievas sirds radībās!


text:
Kas bēg no briesmām, iekritīs bedrē, un, kas izrāpsies no bedres, to lamatās noķers – to es Moābam darīšu viņa piemeklēšanas gadā! – saka Kungs.


text:
Hešbonas ēnā tie stāj, bez spēka bēguši, jo no Hešbonas uguns iet un liesma no Sīhona nama, tā aprija Moāba deniņus un bļaura dēlu paurus!


text:
Par Amona dēliem. Tā saka Kungs: “Vai dēlu nav Israēlam, vai nav tam mantinieka? Kādēļ Malkoms mantojis Gādu un viņa tauta tā pilsētās apmetusies?


text:
Tādēļ, redzi, nāk dienas, saka Kungs, kad Amona dēlu Rabā es likšu atskanēt kaujas dunai, un tā kļūs par izpostītu pauguru! Tās augstienes tiks nosvilinātas ar uguni, un Israēls iemantos tos, kuri mantoja viņu, saka Kungs.


text:
Kauc, Hešbona, jo Aja ir nopostīta! Kliedziet, Rabas meitas, jozieties maisā, vaimanājiet, klīstiet sagraizījušās, jo Malkoms aizies trimdā – viņa priesteri un viņa augstmaņi kopā!


text:
Kādēļ tu lielies ar savām ielejām, kuras vai pāri plūst? Tu, atkritusī meita, kas uz saviem dārgumiem paļāvies: kas gan pret mani nāks? –


text:
Redzi, tev es nesu briesmas, saka Kungs, Pulku Kungs, no visiem, kas tev apkārt! Jūs patrieks katru uz savu pusi, un neviens nepulcēs noklīdušos!


text:
Par Edomu tā saka Pulku Kungs: “Vai Tēmānā vairs nav gudrības!? Vai prātniekiem zudis padoms un prāts tiem ir izčākstējis?!


text:
Bēdziet, griezieties atpakaļ, pieplociet, tā dzīvojiet, Dedānas iemītnieki! Jo es likšu, lai piemeklēšanas laikā viņam gadās Ēsava liksta!


text:
Bet es Ēsavu darīju kailu, atsedzu viņa noslēpumus, un paslēpties viņš vairs nevar! Izpostīts ir viņa dzimums un viņa brāļi, viņa kaimiņi, un viņa vairs nav!


text:
Jo tā saka Kungs: redzi, tie, kuriem nav lemts dzert kausu, dzertin to dzers! Un tu sakies bez vainas nevainīgs?! Bez soda tu nepaliksi, jo dzertin tu dzersi!


text:
Jo pie sevis es zvērēju, saka Kungs, ka par postažu, par izsmieklu, par paļām un par lāstu kļūs Bocra, visas tās pilsētas kļūs par mūžīgām drupām!”


text:
Vēsti no Kunga es dzirdēju, un vēstnesis pie tautām ir sūtīts! “Pulcējieties un nāciet pret viņu, celieties kaujai!


text:
Tavs draudīgums tevi ir pievīlis un tavas sirds uzpūtība! Tu, kas mīti klints aizās, kas mitinies kalna augšienē, kaut augstu kā ērglis tu taisi ligzdu, no turienes es tevi nogrūdīšu,” saka Kungs.


text:
Tāpat kā tika apgrieztas otrādi Sodoma un Gomora un to blakuspilsētas,” saka Kungs, “tāpat tur neviens nemitīs, tur nepiemitīs cilvēka dēls!


text:
Redzi, kā lauva viņš slienas no Jardānas biezokņa uz viņas māju pļavām, vienā mirklī es likšu tiem skriet projām no tās, un, kas tai ir izvēlēts, es nolikšu! Jo kurš ir kā es un kas man norādīs? Kurš ir tas gans, kas pastāvēs manā priekšā?”


text:
Tādēļ klausieties Kunga padomu, ko viņš dod Edomai, un viņa nodomus, ko viņš par Tēmānas iemītniekiem lēmis – vai tad nepatrenks avju jaunuļus, vai tad nenopostīs to pļavas?!


text:
Redzi, kā ērglis viņš pacelsies, laidīsies, izpletīs spārnus pār Bocru, un tajās dienās Edomas varoņu sirdis būs kā sievas sirds radībās!


text:
Par Damasku. “Apkaunota Hamāta un Arpada, jo viņi dzirdēja ļaunas vēstis, tiem dreb dūša kā satraukta jūra – ne apklusināt!


text:
Nolaidusi Damaska rokas, pagriezusies uz bēgšanu, izbīlis sakampis viņu, krampji un sāpes kampj viņu kā dzemdētāju!


text:
Tā saka Kungs par Kēderu un Hācoras ķēniņvalstīm, ko sakāva Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars: “Celieties, ejiet uz Kēderu un nīdējiet austrumniekus!


text:
Viņu teltis un avis tiks paņemtas, viņu telts aizkari, viņu trauki un viņu kamieļi tiks aizvesti, uz viņiem kliegs: visapkārt šaušalas!


text:
Bēdziet, klīstiet, ielejās mītiet, Hācoras iemītnieki, saka Kungs, jo Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars par jums padomu devis un nodomu izdomājis!


text:
Celieties, ejiet pret tautu, kas mierā mīt, paļāvībā, saka Kungs, nav tiem durvju un aizšaujamo, vieni tie mīt!


text:
Viņu kamieļi kļūs par laupījumu, viņu lopi kritīs par guvumu, viņus es izkliedēšu pa visiem vējiem – tos, kam apcirpti deniņi, – un no visām pusēm es tiem nelaimi nesīšu, saka Kungs,


text:
Hācora kļūs par šakāļu midzeni, par mūžīgu izpostījumu, tur neviens nemitīs, tur nepiemitīs cilvēka dēls!”


text:
Es nesīšu pār Ēlāmu četrus vējus no visām četrām debess malām, es viņus izkaisīšu šajos vējos, un nebūs tautas, pie tās nenāks no Ēlāma padzītie.


text:
Es satriekšu Ēlāmu viņa naidnieku priekšā un to priekšā, kas lūko pēc viņa dzīvības, un es nesīšu tiem ļaunu savā dusmu kvēlē, saka Kungs, es tiem pakaļ sūtīšu zobenu, līdz piebeigšu tos!


text:
“Tautām stāstiet, lai dzird, celiet karogu, lai dzird, neslēpiet! Sakiet: ieņemta Bābele, apkaunots Bēls! Satriekts Merodahs! Apkaunoti tās tēli, satriekti dievekļi!


text:
Jo pār viņu nāk tauta no ziemeļiem, tie pataisa viņas zemi par postažu, tur neviens nemitīs, gan cilvēks, gan zvērs – klīdīs un aizies!


text:
Tajās dienās un laikā, saka Kungs, nāks Israēla dēli un Jūdas dēli – raudādami nāktin nāks un meklēs Kungu, savu Dievu!


text:
Uz Ciānu tie prasīs ceļu, vaigu uz Jeruzālemi griezīs: nākam un esam pie Kunga klāt, pie mūžīgas derības, kas aizmirsta netiks! –


text:
Mana tauta bija pazudušas avis, viņu gani tās aizvīla no kalniem – tie gāja no kalna uz augstienēm, aizmirsa savu mājokli!


text:
Ikviens, kas tos atrada, tos rija, un viņu naidnieki teica: vainu mēs neuzņemamies, jo viņi pret Kungu grēkoja, pret taisnības mājokli un viņu tēvu cerību Kungu! –


text:
Bēdziet! Klīstiet no Bābeles prom un no kaldiešu zemes! Ejiet un esiet kā auni, kas iet pa priekšu avju pulkam!


text:
Jo, redzi, es musinu un lieku pret Bābeli nākt milzu tautu pulkam no ziemeļu zemes, no turienes tie sataisīsies pret viņu un ieņems, viņu bultas ir kā varoņi vīri – tukšā neatgriezīsies!


text:
Kaut jūs priecājaties, kaut līksmojat, mana mantojuma laupītāji, kā teles spriņģojat, kā zirgi zviedzat,


text:
jūsu māte tiks apkaunota, pievilsies jūsu radītāja! Redzi, pēdējā starp tautām, tuksnesis, izkaltusi zeme un kailatne!


text:
Kunga niknuma dēļ tur neviens nemitīs, viņa visa par izpostījumu kļūs! Katrs, kas ies cauri Bābelei, šausmināsies un svilps par viņas brūcēm!


text:
Taisieties, ielenciet Bābeli! Visi, kas spēj atvilkt loku, šaujiet uz viņu, netaupiet bultas, jo pret Kungu tā grēkojusi!


text:
Kliedziet par viņu visapkārt! Viņa atdeva savu roku, viņas pīlāri nogāzušies, noplēsti viņas mūri! Tā ir Kunga atriebība! Atriebiet tai, dariet viņai, kā darīja viņa!


text:
Iznīdējiet Bābelē sējējus un ražas laikā tos, kas tver sirpi! Ikviens atgriezīsies pie savas tautas zobena dēļ, kas apspiež ikkatru, ikviens aizbēgs uz savu zemi!


text:
Israēls ir izdzenātas avis, ko trenca lauvas – vispirms viņu rija Asīrijas ķēniņš, tagad Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars skrubina kaulus!


text:
Tādēļ tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: redzi, es piemeklēšu Bābeles ķēniņu un viņa zemi tāpat, kā es piemeklēju Asīrijas ķēniņu!


text:
Es atvedīšu Israēlu atpakaļ uz viņa ganībām, tas ganīsies Karmelā un Bāšānā, Efraima kalnos un Gileādā viņa dvēsele gūs sātu.


text:
Tajās dienās un laikā, saka Kungs, tiks meklēta Israēla vaina, bet neatradīs, un Jūdas grēks, bet neatradīsies! Jo es piedošu tiem, kurus atstāšu!


text:
Uz Meratajimas zemi ejiet! Pie Pekoda iemītniekiem! Kaujiet un nīdējiet tos, saka Kungs, un dariet visu, ko es jums pavēlēju!


text:
Redzi, kā sasists un sadauzīts visas zemes āmurs! Redzi, kā kļuvusi par šausmām starp tautām Bābele!


text:
Es izliku tev cilpas, un tu tiki noķerta, Bābele, un tu to nezināji, tu tiki satverta, jo Kungu tu izaicināji!


text:
Kungs atvēra savu krātuvi un ņēma savas dusmības ieročus, – tāds ir darbs Kungam, Pulku Kungam, kaldiešu zemē!


text:
Nāciet pret viņu no visām malām, atveriet viņas klētis, pārlāpstojiet viņu kā labību un nopostiet to, lai viņai nekā nepaliek!


text:
Kaujiet visus tās vēršus, lai tie noiet uz kaušanu! Vai tiem! Jo pienāca viņu diena laikā, kad tie ir piemeklēti!


text:
No Bābeles zemes glābjas un bēg, kliedz, stāsta Ciānā par Kunga, mūsu Dieva, atriebību, atriebību par viņa templi!


text:
Sasauciet pret Bābeli loka šāvējus, visus, kas spēj novilkt loku, lai satupst viņai visapkārt, ka neviens neizbēg! Atdariet viņai par viņas darbiem, visu, ko viņa darīja, to dariet viņai, jo pret Kungu tā iedrošinājās, pret Israēla Svēto!


text:
“Redzi, es pret tevi, tu uzpūtīgā,” saka Kungs, Pulku Kungs, “tava diena ir pienākusi un tavas piemeklēšanas laiks!


text:
Klups uzpūtīgā un kritīs, neviens to nepiecels, es viņas pilsētās aizdegšu uguni, un tā rīs tai visapkārt!


text:
Tā saka Pulku Kungs: apspiesti Israēla dēli kopā ar Jūdas dēliem, visi viņu gūstītāji tos pārspēkojuši – liedz tiem iet projām.


text:
Viņu Izpircējs ir spēcīgs! Pulku Kungs ir viņa vārds! Strīdēt viņš izstrīdēs viņu strīdu, lai šī zeme rimtu, bet Bābeles iemītnieki trūktos!


text:
Zobens pār kaldiešiem, saka Kungs, un pār Bābeles iemītniekiem, un pār tās augstmaņiem, un pār tās gudrajiem.


text:
Zobens pār zirgiem un ratiem un pār visām jauktajām tautām, kas kopā ar viņu cīnās, tie kļūs par sievām! Zobens pār viņas dārgumiem, tos nolaupīs!


text:
Zobens pār viņas ūdeņiem, tie izsīks! – Jo tā ir elku zeme, un savu briesmekļu dēļ tie paliks traki!


text:
Tādēļ tur mitīs plēsoņas, šakāļi un strausu mātītes, nemūžam neviens tur vairs nemitīs un nepiemitīs līdz paaudžu paaudzei!


text:
Kā Dievs apgrieza otrādi Sodomu un Gomoru un blakuspilsētas, saka Kungs, tā neviens tur vairs nemitīs, nepiemitīs tur cilvēka dēls!


text:
Loku un bozi tie tver, tie ir cieti, tiem līdzjūtības nav, viņu balss šņāc kā jūra, uz zirgiem tie jāj, jau sarindojušies kaujai pret tevi, Bābeles meita!


text:
Redzi, kā lauva viņš slienas no Jardānas biezokņa uz viņas māju pļavām, jo mirklī es likšu tiem skriet projām no tās, un, kas tai ir izvēlēts, es nolikšu! Jo kurš ir kā es un kas man norādīs? Kurš ir tas gans, kas pastāvēs manā priekšā?”


text:
Tādēļ klausieties Kunga padomu, ko viņš dod Bābelei, un viņa nodomus, ko viņš par kaldiešu zemi ir lēmis – vai tad nepatrenks avju jaunuļus, vai tad neizdeldēs to pļavas?!


text:
Es sūtīšu uz Bābeli vētītājus, un tie viņu vētīs, viņi izlaupīs tās zemi, kad ļaunā dienā sanāks tai visapkārt!


text:
Loka šāvējs nepaspēs atvilkt loku, nedz apvilks kāds savas bruņas! Netaupiet viņas jaunekļus, ziedojiet nīcībai visu tās pulku!


text:
Bet Israēls un Jūda nepaliks atraitnēs sava Dieva, Pulku Kunga, dēļ – kaut viņu zeme ir pilna grēka pret Israēla Svēto!


text:
Bēdziet no Bābeles, visi savu dzīvību glābiet, neaizejiet bojā viņas vainas dēļ, jo šis Kungam ir atriebes laiks, viņš atmaksā un atdara!


text:
Zelta kauss, kas apdzirda visu zemi, bija Bābele Kunga rokā, no tās vīna tautas dzēra, tādēļ trakoja tautas!


text:
“Piepeši Bābele krita, sagrāva to, – kauciet par viņu, uzklājiet balzamu viņas brūcēm – varbūt sadzīs!”


text:
“Mēs būtu Bābeli dziedinājuši, bet viņa dziedēties neļāvās, pametam viņu un ejam katrs uz savu zemi, jo līdz debesīm sniedzas tās spriedums, tas pacelts līdz padebešiem!”


text:
Asiniet bultas, piebāziet bultmakus, Kungs ir samusinājis Mēdijas ķēniņu garu, jo viņa nodoms pret Bābeli, lai to izpostītu, jo tā ir Kunga atriebība, atriebība par viņa templi!


text:
Pret Bābeles mūriem karogus slejiet, pastipriniet sardzi, nolieciet sargus, ietaisiet slēpņus – jo Kungs darījis, ko nolēmis, ko sacījis par Bābeles iemītniekiem!


text:
Zvērēja pats Pulku Kungs: “Es tevi pildīšu ļaudīm kā siseņiem, un tie skandēs par tevi vīnspaida dziesmu!”


text:
Ar tevi es sadragāšu vīru un sievu, ar tevi es sadragāšu veci un zēnu, ar tevi es sadragāšu puisi un meitu!


text:
Ar tevi es sadragāšu ganu un ganāmpulku, ar tevi es sadragāšu zemnieku un pajūgu, ar tevi es sadragāšu pārvaldniekus un vietvalžus!


text:
Es atdarīšu Bābelei un visiem kaldiešiem visu ļaunumu, ko jūsu acu priekšā viņi darīja Ciānā!” saka Kungs.


text:
“Redzi, es pret tevi, postītājkaln,” saka Kungs, “kas izposti visu zemi, pret tevi es izstiepšu savu roku, noripināšu tevi no klintīm, izdedzināšu tevi!


text:
Un no tevis neņems ne akmeni stūrim, ne akmeni pamatam, jo uz mūžiem tu būsi izpostīts!” saka Kungs.


text:
Celiet virs zemes karogu, pūtiet starp tautām ragu, svētiet pret viņu tautas, sasauciet pret viņu ķēniņvalstis – Arāratu, Minnī un Aškanazu, norīkojiet pret viņu pavēlnieku, slejiet pret viņu zirgus kā siseņu pulku!


text:
Svētiet pret viņu tautas – Mēdijas ķēniņus, pārvaldniekus, vietvalžus un visas zemes, kurās tie valda!


text:
Drebēs zeme un kauks, jo Kunga nodomi par Bābeli nu piepildās, lai padarītu Bābeles zemi par postažu, kur nemīt neviens!


text:
Bābeles varoņi cīnoties izsīkuši, mūros nolīduši, izkaltis viņu spēks, par sievām palikuši, viņu mājokļi nosvilināti, uzlauzti aizšaujamie!


text:
Skrējējs pret skrējēju skrien, vēstnesis pret vēstnesi, lai Bābeles ķēniņam pavēstītu, ka viņa pilsēta ieņemta no visām pusēm!


text:
Jo tā saka Pulku Kungs, Israēla Dievs: “Bābeles meita ir kā klons kulšanas laikā! Vēl mirklis, un ražas laiks klāt!”


text:
“Rija mani, sveilēja mani Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars, nolika mani kā iztemptu trauku, rija mani kā nezvērs, ar maniem kārumiem pildīja savu māgu, mani izlaistīja!


text:
Varasdarbi pret manu miesu – nu Bābelei!” saka Ciānā mītošā, “un manas asinis – pār kaldiešiem tagad!” saka Jeruzāleme.


text:
Tādēļ tā saka Kungs: “Redzi, es tavu strīdu izstrīdēšu, atriebšu tavu atriebšanu, es viņas jūru nosusināšu, es viņas avotu izkaltēšu!


text:
Kad tie būs iekarsuši, es tiem rīkošu dzīres un piedzirdīšu, lai līksmo, lai aizmieg mūža miegā un nepamostas! – saka Kungs.


text:
Redzi, kā ieņemta Šēšaha, sagūstīta visas zemes slava! Redzi, kā par šausmām kļuvusi starp tautām Bābele!


text:
Viņas pilsētas kļuva par izpostījumu, par izkaltušu zemi, par kailatni, par zemi, kur nemīt neviens, ko nešķērso cilvēka dēls!


text:
Es piemeklēšu Bābeles Bēlu, izraušu tam no žokļiem aprīto, un pie viņa vairs neplūdīs tautas! Arī Bābeles mūri ir krituši!


text:
kamēr vēl jūsu sirds nav tapusi mīksta un jūs neesat nobijušies no baumām, ko dzird pa visu zemi! Un nākamo gadu baumos atkal, visā zemē būs varasdarbi, un valdnieks pret valdnieku ies!


text:
Tādēļ, redzi, nāk dienas, kad es piemeklēšu Bābeles elkus! Visa tās zeme būs kaunā, viņas vidū nokautie gulēs!


text:
Debesis un zeme, un visi, kas tajā, Bābeli apdziedās, jo no ziemeļiem pret viņu postītājs nācis! – saka Kungs.


text:
Mēs esam apkaunoti, izsmieklu dzirdējām, negods klāja mums vaigu, jo svešinieki nāca pār Kunga nama svētvietām!”


text:
“Tādēļ, redzi, nāk dienas,” saka Kungs, “kad es piemeklēšu tās elkus un visā tās zemē vaidēs ievainotie.


text:
Kaut Bābele slējās debesīs, kaut varenos augstumos mūrus cēla – no manis nāks pār to postītāji!” saka Kungs.


text:
Jo nāca pār viņu, pār Bābeli, postītājs, sagrābti viņas varoņi, salauzti viņu loki, jo Kungs ir atmaksas Dievs, atdarīt atdarīs!


text:
“Es piedzirdīšu tās augstmaņus un gudros, tās pārvaldniekus un vietvalžus, un tās varoņus – tie aizmigs mūža miegā un nemodīsies,” saka Ķēniņš, Pulku Kungs ir viņa vārds.


text:
Tā saka Pulku Kungs: “Bābeles mūri ir biezi, taču noplēst noplēsīs! Tās vārti ir augsti, ar uguni nosvilinās! Tautas par velti strādāja, ciltis priekš uguns pūlējās!”


text:
Tie ir vārdi, ko pravietis Jeremija pavēlēja Serājam, Nērijas dēlam, Mahsējas dēlam, kad viņš kopā ar Jūdas ķēniņu Cedekiju devās uz Bābeli ceturtajā viņa valdīšanas gadā. Serāja bija nometnes pavēlnieks.


text:
Un Jeremija rakstīja grāmatā visu to ļaunumu, kas nāks pār Bābeli, visus šos vārdus, kuri rakstīti par Bābeli.


text:
un tad saki: Kungs, tu runāji par šo vietu, lai iznīdētu tās iemītniekus no cilvēka līdz zvēram, jo tā kļūs par mūžīgu izpostījumu!


text:
Un saki: tā nogrims Bābele un neuzpeldēs ļaunuma dēļ, ko es nesu pār to. Viņi pagurs!” Līdz šejienei – Jeremijas vārdi.


text:
Cedekija kļuva par ķēniņu divdesmit viena gada vecumā un valdīja Jeruzālemē vienpadsmit gadus. Viņa mātes vārds bija Hamūtala, Jeremijas meita, no Libnas.


text:
Notika ar Jeruzālemi un Jūdu Kunga dusmu dēļ – viņš padzina tos projām no sevis. Bet Cedekija sadumpojās pret Bābeles ķēniņu.


text:
Un viņa valdīšanas devītajā gadā, desmitajā mēneša dienā, Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars ar visu savu karaspēku nāca pret Jeruzālemi, aplenca to un uzcēla tai visapkārt aplenkuma valni.


text:
Un ceturtajā mēnesī, mēneša devītajā dienā, pilsētā pieņēmās spēkā bads un vienkāršajiem ļaudīm vairs nebija maizes.


text:
Tad kaldieši ielauzās pilsētā, un visi karavīri bēga un naktī pameta pilsētu pa ķēniņa dārza ceļu caur vārtiem starp abiem mūriem un devās projām pa klajumu ceļu.


text:
Un kaldiešu karaspēks dzinās pakaļ ķēniņam un panāca Cedekiju Jērikas klajumos, bet viss viņa karaspēks aizklīda projām.


text:
Un tie saņēma ķēniņu ciet un aizveda pie Bābeles ķēniņa uz Riblu, Hamātas zemē, un viņš teica tam spriedumu.


text:
Un Bābeles ķēniņš nokāva Cedekijas dēlus viņa acu priekšā, un Riblā nokāva arī visus Jūdas augstmaņus.


text:
Viņš laupīja Cedekijam acugaismu un sasēja viņu dzelzs važās, un Bābeles ķēniņš aizveda viņu uz Bābeli un ielika viņu soda namā līdz viņa nāves dienai.


text:
Un piektajā mēnesī, mēneša desmitajā dienā – tas bija Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara deviņpadsmitais valdīšanas gads – nāca sardzes vadonis Nebūzaradāns, kas bija Bābeles ķēniņa dienestā Jeruzālemē.


text:
Viņš nodedzināja Kunga namu, ķēniņa namu un visus Jeruzālemes namus, visus lielos namus viņš ar uguni nodedzināja!


text:
Un sardzes vadonis Nebūzaradāns aizveda trimdā gan nabagos ļaudis, gan atlikušo tautu, kas pilsētā bija palikusi, gan atkritējus, kas bija pārgājuši Bābeles ķēniņa pusē, gan atlikušos amatniekus.


text:
Vara stabus, kas bija Kunga namā, pamatnes un vara jūru, kas bija Kunga namā, kaldieši sadauzīja un varu aiznesa uz Bābeli.


text:
Viņi paņēma katlus, liekšķeres, dzirkles, laistāmos traukus, kausus un visus vara rīkus, ko lietoja namā.


text:
Sardzes vadonis paņēma bļodas, ogļu pannas, laistāmos traukus, katlus, gaismekļus, kausus un upurtraukus – tie bija no zelta zeltā un no sudraba sudrabā!


text:
Divi stabi, viena jūra, divpadsmit vērši, kas bija zem pamatnēm, kurus Kunga namam bija darinājis ķēniņš Sālamans, – ne nosvērt visas šīs lietas, cik daudz tur bija vara!


text:
Stabi – astoņpadsmit elkoņu augsts bija ik stabs! Aukla – divpadsmit elkoņu garumā vijās tiem apkārt! Katrs stabs četru pirkstu biezumā, vidū tukšs.


text:
Uz katra stāvēja vara kapitelis – katrs kapitelis piecu elkoņu augstumā! Tīkls un granātāboli bija visapkārt kapitelim – viss no vara! Viens stabs bija kā otrs un granātāboli tāpat!


text:
un no pilsētas viņš paņēma einuhu, kas bija karavīru uzraugs, un septiņus vīrus no ķēniņa galma, kurus atrada pilsētā, un karaspēka pavēlnieka rakstvedi, kurš bija musinājis nabagos ļaudis, un sešdesmit vīrus no nabagu ļaudīm, kuri atradās pilsētā.


text:
Šie ir ļaudis, kurus savas valdīšanas septītajā gadā aizveda trimdā Nebūkadnecars – trīs tūkstoši divdesmit trīs jūdi.


text:
Nebūkadnecara divdesmit trešajā gadā sardzes vadonis Nebūzaradāns aizveda trimdā jūdus – septiņi simti četrdesmit piecus. Kopā – četri tūkstoši seši simti.


text:
Trīsdesmit septītajā Jūdas ķēniņa Jehojāhīna trimdas gadā, divpadsmitajā mēnesī, mēneša divdesmit piektajā dienā, Bābelē par ķēniņu kļuva Evīl-Mrodahs, un viņš apžēloja Jūdas ķēniņu Jehojāhīnu un izlaida viņu no cietuma.


text:
Viņš runāja uz viņu labu un lika viņa troni augstāk par visu to ķēniņu troņiem, kuri bija kopā ar viņu Bābelē.


text:
Bābeles ķēniņš viņam deva uzturu, mūža uzturu, kā bija teicis – ik dienu līdz pat viņa nāvei, visas viņa mūža dienas!


text:
Ak, vai! Guļ vientuļa pilsēta, reiz pilna tautas, lielā starp tautām kļuva kā atraitne, novadu valdniece – klaušās.


text:
Tā raudot raud naktī un asarās vaigi, tai mierinātāja nav – no tiem, kas to mīl, tuvie pievīla, kļuva naidnieki.


text:
No ciešanām, pārmēra verdzības Jūda svešumā devās, starp tautām mīt un nerod miera, un vajātāji atkāpties šaurumā spieda.


text:
Sērās Ciānas ceļi – nav, kas ietu uz svētkiem, tukši vārti, vaidēja priesteri, jaunavas skumjas, un Ciānā rūgtums.


text:
Apspiedējs valda, naidniekiem labi; jo Kungs lika ciest par visiem noziegumiem, bērni aizgāja gūstā naidnieka priekšā.


text:
Viss krāšņums pameta Ciānas meitu, tās augstmaņi kā brieži nerod ganības un bezspēkā aiziet vajātāja priekšā.


text:
Jeruzāleme piemin ciešanu, klaidu dienas, visas dārglietas, kas tajās sendienās bija, kad tauta krīt pretinieka rokā, palīga nav, apspiedēji skatās un smej viņas postu.


text:
Grēkot grēkoja Jeruzāleme, nu tapusi sārņaina, kas godāja – nicina, jo redzēja viņas kailumu, tā vaid un novēršas.


text:
Netīra tērpa mala; savu galu tā neapdomā, baisi nolaidusies; nav tai mierinātāja, redzi, Kungs, manas ciešanas, jo naidnieks tapis liels.


text:
Pretinieks izstiepis roku pār visiem dārgumiem; un tā redzēja tautas viņas svētnīcā ejam, lai gan tu viņiem liedzi iet tavā sapulcē.


text:
Visa tās tauta vaid, meklējot maizi, dārgumus atdod par ēdamo, lai vilktu dzīvību; redzi, Kungs, lūko – cik es tapusi lēta.


text:
Ejošie ceļu, lūkojiet, skatiet, vai ir vēl tādas sāpes kā man, kas apņem mani; tā skumdina mani Kungs viņa dusmu kvēles dienā.


text:
No augšienes viņš sūtīja uguni, manus kaulus tā pārņem, zem kājām pleš tīklu, rauj mani atpakaļ, posta un vārdzina mani cauru dienu.


text:
Savīts manu grēku jūgs, viņa rokām tie sapīti, pār manu kaklu tie nāk, liek klupt manam spēkam, to rokās nodevis mani Kungs, nevaru piecelties.


text:
Visus spēcīgos saminis Kungs manā vidū, sasauca svētkus pār mani, lai bradātu manus puišus, jaunavai, Jūdas meitai, Kungs vīnspaidu mina.


text:
Par to raudu es, acis, man acis asarām pārplūst, tālu mierinātājs, kas veldzētu dvēseli, mani bērni ir postā, jo naidnieks pārspēj.


text:
Pleš Ciāna rokas – nav mierinātāja, Kungs liek Jēkabu lenkt pretiniekiem, un Jeruzāleme sārņaina viņiem!


text:
Taisns ir Kungs – es pretojos viņam, klausieties, tautas, redziet manas sāpes, jaunavas manas un jaunekļi aizgāja gūstā.


text:
Mīlošos saucu – tie pievīla, priesteri mani un vecie – pilsētā mira, barību meklējot, ko dzīvību vilkt.


text:
Kungs, skaties – man grūti, rūgst manas iekšas, sirds krūtīs žņaudzas, ka spītēt spītējos, – ārā kauj zobens, mājā nāve.


text:
Dzirdiet, kā vaidu, nav mierinātāja, naidnieki dzirdēja manu nelaimi, priekā par to, ko tu dari, dod dienu, ko nosauci, – lai tiem ir kā man.


text:
Lai nāk tavā priekšā viss viņu ļaunums, atdari tiem, kā darīji man par maniem grēkiem, papilnam es vaidu, sirds mana vārgst.


text:
Ak, vai! Aptumšo dusmās Kungs Ciānas meitu, met zemē no debesīm Israēla spožumu, savu kājsolu neatmin dusmu dienā.


text:
Bez žēluma aprij Kungs Jēkaba mājokļus, niknumā sagrauj Jūdas meitas mūrbalstus, sviež zemē un apgāna valsti un augstmaņus.


text:
Aplauž dusmu kvēlē Israēla ragu, atrauj savu labo roku, naidniekiem nākot, Jēkabā deg viņš kā uguns, rijot visapkārt.


text:
Velk loku kā naidnieks, kā pretinieks ceļ savu labo roku, nokauj visus, kas acij tīk, Ciānas meitas teltī kā uguni lej savas dusmas.


text:
Kungs top kā naidnieks, aprij Israēlu, aprij pilis, sagrauj mūrbalstus, liek Jūdas meitu vaimanu vaimanās.


text:
Gāž savu telti kā dārza slietni, grauj svētku vietu, liek aizmirst Kungs Ciānā svētkus un sabatu, dusmu bardzībā atstumj ķēniņu, priesteri.


text:
Atmet Kungs savu altāri, gāna svētnīcu, dod naidnieka rokā tās mūrmūru pilis, tie klaigā Kunga namā kā svētku dienā.


text:
Sagraut grib Kungs Ciānas meitas mūri, liek mēru, neattur savu grāvēju roku, sērot liek valnim un mūrim, noslīgst tie kopā.


text:
Grimst zemē tās vārti, viņš salauž, satriec to aizšaujamos, starp tautu ķēniņiem un augstmaņiem nav bauslības, pat pravieši nerod atklāsmi no Kunga.


text:
Sēž zemē klusi Ciānas meitas vecie, ber pīšļus uz galvas, apjož maisus, Jeruzālemes jaunavas zemu liec galvas.


text:
Manas acis dēd asarās, rūgst manas iekšas, manas aknas izgāztas zemē manas tautmeitas posta dēļ, jo nobeidzas bērni un zīdaiņi pilsētas ielās.


text:
Savām mātēm tie saka: kur maize un vīns? – kad kā ievainoti nobeidzas pilsētas ielās, kad izlaiž dvēseles mātēm pie krūts.


text:
Ko lai tev saku, kam lai līdzinu tevi, Jeruzālemes meita, kam lai līdzinu tevi, kā lai mierinu, jaunava, Ciānas meita, jo liels kā jūra tavs posts, kas dziedinās tevi?


text:
Tavi pravieši redz māņus, melš niekus un neatklāj tavu grēku, lai tavu likteni novērstu, viņi pravieto tev māņus un maldus.


text:
Sit plaukstas visi ejošie ceļu, svilpj, krata galvas par Jeruzālemes meitu, vai šī ir pilsēta, ko saka jaukuma pilnu un visas zemes prieku?


text:
Viņi atpleš muti pret tevi, tavi naidnieki, svilpj, griež zobus, sauc: aprijām, jā! – še gaidītā diena, nu ir, nu redzam!


text:
Kā domāja – darīja Kungs, pildīja sacīto, kā sendienās nolicis, noplēš – un nav viņam žēl, ļauj naidniekam līksmot par tevi un ceļ tava pretinieka ragu.


text:
Ciānas meitas mūri, kliedziet no sirds uz Kungu, lieciet asarām triekties kā strautam dienu un nakti, nesnaudiet, neļaujiet acij rimt.


text:
Celies, kliedz naktī, nakts sardzes sākumā, izlej kā ūdeni sirdi Kunga vaiga priekšā, pacel uz viņu delnas tavu bērnu dvēseles dēļ, badā tie vārgst uz katra stūra.


text:
Redzi, Kungs, skaties, kam darīji pāri, vai lai sievas ēd savas miesas augli – auklētos bērnus? Vai lai tiek nokauti Kunga svētnīcā priesteri, pravieši?


text:
Guļ zemē uz stūriem – vecis un zēns, manas jaunavas, jaunekļi krita no zobena, tu kāvi dusmu dienā, slaktēji, nežēloji.


text:
Kā uz svētkiem tu sasauc man briesmas visapkārt, Kunga dusmu dienā ne izbēga kāds, ne izdzīvoja, ko auklēju, audzināju – to nobeidza naidnieks.


text:
Viņas izredzētie par sniegu tīrāki, par pienu baltāki, miesa par koraļļiem sārtāka un augums kā safīrs.


text:
Neticēja zemes ķēniņi un visi, kas pasaulē dzīvo, ka naidnieks un pretinieks ienāks Jeruzālemes vārtos


text:
Nost, nešķīsts! – sauca viņiem. Nost, nost, nepieskarieties! Kad viņi bēga un klīda, runāja tautās: tiem nepalikt!


text:
Kunga svaidītais – mūsu elpa! – viņu lamatās notverts, par kuru teicām: tā ēnā starp tautām dzīvosim.


text:
Priecājies, līksmo, Edoma meita, kas dzīvo Ūczemē, arī pār tevi nāks kauss – tu piedzersies, izģērbsies kaila.


text:
Beidzies tavs sods, Ciānas meita, tevi nedzīs vairs trimdā, viņš sodīs tavu vainu, Edoma meita, atklās tavu grēku.


text:
Tas notika trīsdesmitā gada ceturtā mēneša piektajā dienā, kad es ar izsūtītajiem biju viņpus Kebaras upes, – debesis atvērās, un es redzēju Dieva parādību.


text:
Kunga vārds nāktin nāca pār Ecehiēlu, priestera Būzī dēlu, kaldiešu zemē viņpus Kebaras upes – tur Kunga roka bija pār viņu.


text:
Es skatījos, un redzi – negaisa viesulis nāca no ziemeļiem – milzīgs mākonis un liesmojoša uguns, visapkārt tai spožums, un vidū tā mirdzēja kā varš ugunī.


text:
Zem spārniem tiem visās četrās pusēs bija cilvēka rokas. Tiem bija gan četras sejas, gan četri spārni.


text:
Izskats tiem bija šāds – katram bija cilvēka seja un labajā pusē lauvas seja, kreisajā pusē katram bija vērša seja un katram bija ērgļa seja.


text:
To sejas un spārni bija vērsti augšup, divi spārni saskārās kopā, bet ar otriem diviem tie apklāja savu ķermeni.


text:
Ikviens devās taisni uz priekšu – tie devās turp, kurp gars tos veda, un, kad tie gāja, tie nepagriezās.


text:
Šīs būtnes izskatījās kā degošas ogles, tās bija kā lāpas. Kā spoža uguns šaudījās starp būtnēm, un no uguns plaiksnīja zibens.


text:
Izskatījās, ka riteņi darināti no zeltaina topāza. Visi četri bija līdzīgi pēc izskata un darināti tā, ka ritenis bija ritenī,


text:
Kad tās gāja, arī tie gāja, un, kad tās apstājās, arī tie apstājās. Kad tās pacēlās virs zemes, kopā ar tām cēlās riteņi, jo būtņu gars bija riteņos!


text:
Būtņu spārni zem debesjuma bija izstiepti viens pret otru. Katrai bija divi spārni apsegam – ikviena ar diviem sedza savu ķermeni.


text:
Es dzirdēju spārnus švīkstam kā varenus ūdeņus krācam, kā Visuvarenā balsi. Kad tās gāja – šalca kā negaisā, kā kara troksnī. Apstājoties tās spārnus nolaida.


text:
Debesjumā virs to galvām varēja redzēt safīram līdzīgu troni, un tronī sēdēja kāds, kas šķita kā cilvēks.


text:
Es redzēju viņam visapkārt kā spīdošu varu, kā uguni! Gar viņa gurniem gan uz augšu, gan uz leju es redzēju uguni, spožumu visapkārt viņam –


text:
kā varavīksni mākoņos lietainā dienā, kā spožumu visapkārt viņam. Viņš bija līdzīgs Kunga godībai. Es viņu ieraudzīju, kritu uz sava vaiga un dzirdēju balsi.


text:
Viņš man teica: “Cilvēka dēls, es sūtu tevi pie Israēla, pie dumpīgās tautas, kas dumpojas pret mani – viņi un viņu tēvi grēko pret mani līdz pat šai dienai!


text:
Vienalga, vai tie klausa vai neklausa, tie ir dumpīga saime, tie uzzinās, ka starp tiem ir pravietis.


text:
Bet tu, cilvēka dēls, nebaidies no viņiem un nebaidies no viņu vārdiem. Kaut dadži un ērkšķi būtu ap tevi un tu uz skarpijiem sēdētu – nebaidies no viņu vārdiem, nebīsties no viņiem, jo tie ir dumpīga saime.


text:
Bet tu, cilvēka dēls, klausies, ko es tev saku – neesi dumpīgs kā šī dumpinieku saime, atver muti un apēd, ko es tev došu!”


text:
Viņš to atritināja, tas bija aprakstīts no abām pusēm. Tur bija uzrakstītas žēlabas, vaimanas un gaudas.


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, ēd, kas tev likts priekšā, apēd šo rakstu rulli un ej, runā uz Israēla namu.”


text:
Viņš man teica: “Cilvēka dēls, ēd, piepildi vēderu ar šo rulli, ko es tev dodu.” Kad es ēdu, tas man mutē bija salds kā medus.


text:
ne pie citām tautām, kam sveša runa un grūta valoda, kuru tu nesaproti. Tiešām, ja es tevi sūtītu pie tādiem, tie tevi klausītu!


text:
Bet Israēls tevi negribēs klausīt, jo viņi nav gribējuši mani klausīt, jo viss Israēls ir cietpauri ar ietiepīgu sirdi.


text:
dimantcietu kā kramu es padarīšu tavu pieri! Nebaidies un nepakļaujies tiem, jo tie ir dumpīga saime!”


text:
Ej, dodies pie izsūtītajiem, pie savas tautas, runā ar tiem un saki: tā saka Kungs Dievs! Vienalga, vai tie klausa vai neklausa.”


text:
Gars pacēla mani, aizmugurē es dzirdēju lielu dārdoņu – tā tika slavēta Kunga godība vietā, kur tā atradās, –


text:
Gars mani pacēla un aiznesa prom. Man kļuva rūgti mana gara dedzībā, bet ar mani bija stipra Kunga roka.


text:
Es nonācu pie izsūtītajiem, kas dzīvoja Tēl-Abībā, pie Kebaras upes, kur tie bija apmetušies. Es pie viņiem paliku septiņas dienas.


text:
“Cilvēka dēls, es tevi ieceļu par sargu Israēla namam! Klausies vārdu, ko es saku, pamāci viņus manā vārdā!


text:
Ja es saku par ļaundari – tik tiešām tu mirsi! – bet tu viņu nepamāci, nerunā ar viņu, pamācīdams ļaundari novērsties no grēcīgā ceļa viņa dzīvības labad, jo tad šis ļaundaris mirs savas vainas dēļ, bet viņa asinis es atprasīšu no tevis!


text:
Ja tu ļaundari pamācīsi, bet viņš nenovērsīsies no sava ļaunā ceļa, tad viņš mirs savas vainas dēļ, bet tu būsi glābis savu dzīvību!


text:
Un, ja taisnais novērsīsies no taisnības un darīs netaisnību, es viņam nolikšu klupšanas akmeni, un viņš mirs, jo tu viņu nepamācīji – viņš mirs savu grēku dēļ, un netiks pieminēti viņa taisnie darbi, bet no tevis es atprasīšu viņa asinis!


text:
Ja tu taisno pamācīsi, lai taisnais negrēko, un viņš negrēkos, tad viņš paliks dzīvs, jo būs mācījies, un tu būsi glābis savu dzīvību!”


text:
Es cēlos un gāju uz ieleju. Redzi, tur bija Kunga godība – tāda pati godība, kādu es redzēju pie Kebaras upes, un es kritu uz sava vaiga,


text:
bet gars ienāca manī un piecēla mani kājās. Viņš runāja ar mani un teica: “Ej, ieslēdzies savā namā!


text:
Un tavu mēli es pielipināšu aukslējām, ka tu būsi mēms. Tu nebūsi ar tiem, lai katrs lemj pats, jo tie ir dumpīga saime.


text:
Un, kad es ar tevi runāšu, es atvēršu tavu muti, un tu tiem teiksi: tā saka Kungs Dievs – kas klausa, lai klausa, un, kas neklausa, lai neklausa, jo tie ir dumpīga saime!”


text:
un apkārt tai aplenkumu, cel ap to nocietinājumus, apmet valni, iepretī tai uzslej nometni un izvieto visapkārt mūra grāvējus.


text:
Tad ņem dzelzs pannu un noliec par dzelzs mūri, kas tevi šķirtu no pilsētas, un cieši raugies uz to – tā būs itin kā nocietināta, un tu to būsi aplencis. Tā ir zīme Israēla namam!


text:
Tad nogulies uz kreisajiem sāniem un uzkrauj sev Israēla nama grēku. Skaiti tās dienas, kuras tu gulēsi, panesdams grēku.


text:
Es tev viņu grēka gadus skaitu par dienām – trīs simti deviņdesmit dienas – tik ilgi tev jānes Israēla nama grēks.


text:
Kad tu būsi beidzis, tad gulies otru reizi uz labajiem sāniem un nes Jūdas nama grēku četrdesmit dienas. Tā es tev skaitu – vienu dienu par katru gadu.


text:
Redzi, es tevi saistīšu ar saitēm, ka tu nevarēsi pagriezties no viena sāna uz otru, līdz beigsies tavas aplenkuma dienas.


text:
Ņem sev kviešus, miežus, pupas, lēcas, prosu un plēkšņu kviešus, saber vienā traukā un pagatavo sev ēdienu. Ēd to trīs simti deviņdesmit dienas, kamēr gulēsi uz sāna.


text:
Es sacīju: “Ak, Kungs Dievs! Redzi, es neesmu apgānījies – ne maitu, ne saplosītu neesmu ēdis kopš jaunības līdz šim laikam, un neviens puveklis nav nācis man mutē!”


text:
Tad viņš man sacīja: “Redzi, es atļauju tev maizes cepšanai cilvēku mēslu vietā lietot lopu mēslus!”


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, redzi, es atraušu maizi, kas pienākas Jeruzālemei, – pēc svara tie ēdīs savu maizi ar bailēm, un pēc mēra tie dzers ūdeni šausmās,


text:
“Cilvēka dēls, ņem asu zobenu un kā ar bārdas nazi noskuj sev matus un bārdu, tad nosver tos un sadali –


text:
trešo daļu sadedzini ugunī pilsētas vidū, tiklīdz beigsies tavas aplenkuma dienas. Tad ņem otru trešdaļu, sakapā ar zobenu un izsvaidi pilsētai visapkārt, bet trešdaļu izkaisi vējā. – Es viņiem zobenu uzsūtīšu!


text:
bet tā sacēlās pret manām tiesām, un tie kļuva ļaunāki nekā citas tautas, neklausīja maniem likumiem, tāpat kā valstis visapkārt, tie atmeta manas tiesas un manus likumus nepildīja.


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: jūs esat nepakļāvīgāki par apkārtējām tautām, manus likumus jūs nepildījāt un manas tiesas neievērojāt, bet klausījāt, ko teica apkārtējās tautas.


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: redzi, es esmu pret Jeruzālemi – es! Es izpildīšu tai sodu, ka tautas redz!


text:
tavā vidū, – tēvi ēdīs dēlus, un dēli ēdīs tēvus. Es tev spriedīšu tiesu, un es visu tavu atlikumu izkaisīšu pa visiem vējiem!


text:
Kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs, vai tas nav tādēļ, ka tu apgānīji manu svētumu ar visām savām riebeklībām un preteklībām?! Tiešām es pats tevi atcelšu un neapžēlošu, tiešām es līdzi nejutīšu!


text:
Trešā daļa mirs no mēra un bada, tie Jeruzālemē būs pagalam. Trešā daļa tai visapkārt kritīs no zobena, un trešo daļu es izkaisīšu pa visiem vējiem – zobenu tiem uzsūtīšu!


text:
Vien tad beigsies manas dusmas un rims mans niknums – tā es remdēšos! Kad mana kvēle būs nākusi pār tiem, tad viņi zinās, ka es esmu Kungs – savā versmē esmu runājis!


text:
Jeruzālemi apsmies un izzobos, tu būsi par šausmām apkārtējām tautām. Es tev spriedīšu tiesu dusmu un pārmācības kvēlē. Es esmu Kungs – esmu runājis!


text:
Es izšaušu uz jums bada un ļaunuma bultas – tās būs postītājas, kuras es jums sūtu jūs postīt, un piedevām es uzsūtīšu jums badu un atņemšu barību!


text:
Es jums sūtu badu un izbadējušos zvērus – jūs būsiet to laupījums. Mēris un asinis ies jums cauri, un zobens nāks pār jums. Es esmu Kungs – esmu runājis!”


text:
Saki: Israēla kalni, klausieties Kunga Dieva vārdu! Tā saka Kungs Dievs par kalniem un pakalniem, gravām un ielejām: redzi, es likšu, lai pār jums nāk zobens, es izpostīšu jūsu augstienes.


text:
Jūsu altāri tiks sagrauti un saules stabi salauzti. Es nosviedīšu jūsu nokautos jūsu dievekļu priekšā,


text:
es nometīšu Israēla dēlu līķus viņu dievekļu priekšā, es izkaisīšu jūsu kaulus visapkārt jūsu altārim!


text:
Kur vien jūs mājojāt, paliks pamestas pilsētas un sagrautas augstienes! Tagad pamests un nopostīts jūsu altāris, salauzti un pagalam jūsu dievekļi, nocirsti jūsu saules stabi, aizmēzti jūsu darinājumi.


text:
Es atlicināšu dažus no jums, no zobena tie glābsies pie citām tautām – pa valstīm jūs būsiet izkaisīti.


text:
Tie mani pieminēs, paglābušies pie citām tautām, kur būs sagūstīti! Es tiem salauzīšu netiklās sirdis – no manis tās novērstas – un netiklās acis – tās pēc dievekļiem lūkojas! Tiem riebs pašu ļaunums, ko darījuši savu preteklību dēļ!


text:
Tā saka Kungs Dievs: plaukšķini rokas, dauzi kājām un sauc: ak, vai! Tas viss Israēla nama preteklību un ļaunuma dēļ – tie kritīs no zobena, bada un mēra!


text:
Tālie no mēra mirs, tuvie no zobena kritīs, atlikušie un pasargātie no bada mirs! Tā es remdēšu savu versmi pret tiem!


text:
Zināsiet, ka es esmu Kungs! Nokautie nomesti pie dievekļiem visapkārt to altāriem, uz katra augstāka pakalna, uz visām kalnu virsotnēm, zem katra zaļoksna koka, zem katra lapota dižkoka, kur vien tie smaržām tīksmināja savus dievekļus!


text:
Mana roka būs pret tiem – es viņu zemi padarīšu par izpostījumu un gruvešiem – no tuksneša līdz Riblai, kur vien tie mīt! Zināsiet, ka es esmu Kungs!”


text:
“Cilvēka dēls, tā saka Kungs Dievs par Israēla zemi: beigas! Klāt beigas visiem četriem zemes stūriem!


text:
Nu tev ir beigas, pret tevi vērsīšu savas dusmas, tevi tiesāšu pēc tavām takām, došu tev pēc tavas preteklības!


text:
Neuzlūkošu tevi līdzcietībā un netaupīšu neko! Jo, kādas ir tavas takas, tā es atdarīšu, tev paliks tik tavas preteklības. Zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Jau drīz es izliešu savu versmi pār tevi, remdēšu savas dusmas pret tevi! Es tevi tiesāšu pēc tavām takām, došu tev pēc tavas preteklības!


text:
Neuzlūkošu tevi līdzcietībā un netaupīšu neko! Jo, kādas ir tavas takas, tā es atdarīšu, tev paliks tik tavas preteklības. Zināsiet, ka es esmu Kungs, kas sit!


text:
Vardarbība izaugusi par rīksti ļaundariem, neviens nepaliks – ne no pūļa, ne pašiem, ne augstmaņiem.


text:
Tas laiks nāk, tā diena ir klāt! Pircējs lai nepriecājas, pārdevējs lai negaužas, jo dusmas pār visiem nākušas!


text:
Pārdevējam neienāks peļņa nemūžam, jo pravietots par visiem – tas nemainīsies! Neviens, kas noziedzies, neglābs dzīvību!


text:
Ielās zobens, namos mēris un bads. Kas uz lauka – no zobena mirs, kas pilsētā – to aprīs mēris un bads!


text:
Ja kāds izbēgs – kalnos paglābsies, kā dūjas ielejās –, tomēr tie visi kā viens vaidēs savas vainas dēļ!


text:
Sudrabu tie izsviedīs uz ielām, zelts tiem kļūs nešķīsts! Ne sudrabs, ne zelts tos nespēs atbrīvot Kunga dusmu dienā! Viņu kāri tas nepieēdinās un to vēderus nepiepildīs, jo tas viņus iegrūdis vainā!


text:
Krāšņi darinātas lietas tie novieto pielūgsmei – pretīgus un riebīgus tēlus tie no tā taisa, tādēļ es to darīšu viņiem nešķīstu!


text:
Es viņus atdošu svešiniekiem par guvumu, ļaundariem virs zemes par laupījumu! Lai tie viņus padara nešķīstus!


text:
Es vedīšu šurp visļaunākās tautas – tās iemantos viņu namus. Es izbeigšu viņu dīžīgo varenību, viņu svētumus es sagānīšu.


text:
Nāks nelaime pēc nelaimes, un vēsts sekos vēstij. Tie alks praviešu redzējumu, bauslības mācību, ko priesteri pazaudējuši, un vecajo padomus!


text:
Ķēniņš sēro, augstmaņi postā tērpti, ļautiņu rokas slābanas. Tādu ceļu es tiem nolikšu – pēc viņu pašu spriedumiem es tos tiesāšu! Viņi zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
Bija sestā gada sestā mēneša piektā diena. Es sēdēju savā namā, Jūdas vecajie sēdēja man pretī, un te pēkšņi man pieskaras Kunga Dieva roka,


text:
es skatījos, un redzi – kāds pēc izskata kā cilvēks, lejpus gurniem kā uguns, bet augšpus spožs kā varš!


text:
Viņš izstiepa gluži kā roku, aizskāra manas cirtas, un gars mani cēla starp debesīm un zemi un dievišķā redzējumā aiznesa mani uz Jeruzālemi pie iekšpagalma vārtu ailas, kas atrodas pret ziemeļiem, kur stāv nīstamais elks, kas aizkaitina!


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, raugies uz ziemeļiem!” Es paskatījos uz ziemeļiem, un redzi – ziemeļos pie altāra vārtiem, pie pašas ieejas, šis nīstamais elks!


text:
Viņš man sacīja: “Cilvēka dēls, vai tu redzi, ko tie dara?! Kādas milzu preteklības šeit dara Israēla nams, lai mani attālinātu no manas svētvietas!? Bet tu redzēsi vēl lielākas preteklības!”


text:
Es gāju un skatījos, un redzi – visapkārt mūrī iegrebti visādu rāpuļu un nešķīstu dzīvnieku veidoli un visi Israēla nama elki!


text:
Septiņdesmit vīru no Israēla nama vecajiem un Jaazanju, Šāfāna dēls, nostājās ar tiem pašā priekšā – katram rokā kvēpināmais, un augšup ceļas kvēpināmo dūmu mākonis.


text:
Viņš man sacīja: “Vai redzi, cilvēka dēls, ko Israēla nama vecajie dara tumsā, ikviens savā elku telpā? Tie saka: Kungs mūs neredz, Kungs ir pametis zemi!”


text:
Viņš aiznesa mani pie Kunga nama vārtu ailas, kas pret ziemeļiem, un, redzi, tur sēž sievas un apraud Tammūzu!


text:
Viņš mani aiznesa pie Kunga nama iekšpagalma, un, redzi, pie ieejas Kunga templī starp lieveni un altāri kādi divdesmit pieci vīri pagriezuši muguras Kunga templim un pievērsušies austrumiem! Tie zemojās saulei austrumos!


text:
Viņš man sacīja: “Vai redzēji, cilvēka dēls?! Vai tad šīs preteklības, ko te dara Jūdas nams, ir kāds nieks – tie piepilda zemi ar vardarbību un steidz mani sadusmot! Redzi, tie ceļ zaru pie nāsīm!


text:
Tad arī es būšu nežēlīgs savās dusmās un netaupīšu – kad tie mani stiprā balsī sauks, es neuzklausīšu!”


text:
Es dzirdēju, ka viņš stiprā balsī sauca: “Pilsētas pārraugi lai ierodas katrs ar savu postīšanas rīku!”


text:
Un, redzi, nāk seši vīri pa augšējo vārtu ceļu, kas ziemeļu pusē, – katram rokā sitamais, bet viens no viņiem tērpies linaudumā, tam pie jostas tintes trauciņš rakstīšanai. Viņi nāca un nostājās blakus vara altārim.


text:
Israēla Dieva godība pārcēlās no ķeruba, kur tā bija, uz nama slieksni. Viņš sauca linaudumā tērptajam, kam pie jostas bija tintes trauciņš rakstīšanai.


text:
Kungs viņam sacīja: “Izstaigā visu pilsētu, visu Jeruzālemi, un apzīmogo ar zīmi to ļaužu pieres, kas pūš un vaimanā par visām preteklībām, kas tiek darītas Jeruzālemē!”


text:
Es dzirdēju, ka viņš saka pārējiem: “Sekojiet viņam, izstaigājiet pilsētu un galiniet bez žēlastības, netaupiet!


text:
Kaujiet sirmgalvjus, jaunekļus un jaunavas, deldējiet mazuļus un sievas! Bet neaiztieciet nevienu apzīmogoto! Sāciet ar manu svētvietu!” Tie sāka ar vecajiem, kas bija nama priekšā.


text:
Viņš teica tiem: “Sagāniet templi, tā pagalmus piepildiet ar nokautajiem! Ejiet!” Viņi devās pilsētā un kāva.


text:
Tie kāva, līdz es vien biju atlicis! Tad es kritu pie zemes un saucu: “Ak, Kungs Dievs, vai tu izdeldēsi visus, kas Israēlā atlikuši, izliedams savas dusmas pār Jeruzālemi?!”


text:
Viņš man sacīja: “Israēla un Jūdas nama vaina ir pārmēru liela – zeme ir pilna asiņu, pilsēta pilna netaisnības, jo tie saka: Kungs zemi ir atstājis, Kungs neredz!


text:
Un, redzi, linaudumā tērptais vīrs, kam tintes trauciņš pie jostas, atgriežas un vēsta: “Ko tu man pavēlēji, to esmu izdarījis!”


text:
Es skatījos, un redzi – uz debesjuma, kas pār ķerubu galvām, augšā parādījās it kā tronis, kas safīram līdzīgs.


text:
Viņš teica linaudumā tērptajam vīram: “Ieej starp riteņu lokiem, kas zem ķeruba, un grāb no ķerubiem pilnu sauju degošo ogļu un kaisi tās pār pilsētu!” Es redzēju, kā viņš nāca!


text:
Tad Kunga godība pārcēlās no ķerubiem uz nama slieksni – mākonis piepildīja namu, un pagalms piepildījās ar Kunga godības spožumu.


text:
Tad viņš pavēlēja linaudumā tērptajam vīram: “Ņem uguni no riteņa loka starp ķerubiem!” Viņš nāca un nostājās blakus ritenim.


text:
Viens no ķerubiem stiepa roku pēc uguns, kas bija starp tiem, ņēma un deva to linaudumā tērptajam. Viņš paņēma un izgāja ārā.


text:
Es skatījos, un redzi – blakus ķerubiem bija četri riteņi, blakus katram ķerubam bija ritenis. Riteņi izskatījās kā no zeltaina topāza.


text:
ķerubi gāja uz četrām pusēm, un, kad tie gāja, tie nepagriezās – tie gāja taisni uz priekšu – iedami tie nepagriezās.


text:
Tiem katram bija četras sejas: viena – ķeruba seja, otra – cilvēka seja, trešā – lauvas seja, ceturtā – ērgļa seja.


text:
Kad ķerubi gāja, arī riteņi gāja tiem līdzi, un, kad ķerubi izpleta spārnus, lai celtos augšup pār zemi, tad arī riteņi palika tiem līdzās.


text:
Kad viņi apstājās, tad arī tie apstājās, un, kad viņi pacēlās, tad arī tie cēlās viņiem līdzi, jo tajos bija dzīvo būtņu gars.


text:
Kamēr es skatījos, ķerubi pacēla spārnus – tie cēlās augšup no zemes un riteņi līdz ar tiem. Tie nostājās austrumos, Kunga nama vārtu ailā, un Israēla Dieva godība bija ap tiem.


text:
Tie bija dzīvās būtnes, ko es redzēju zem Israēla Dieva pie Kebaras upes. Es zināju, ka tie ir ķerubi.


text:
Viņu sejas bija tādas pašas kā tiem, kurus es redzēju pie Kebaras upes. Ikviens gāja taisni uz priekšu.


text:
Gars mani pacēla un nesa uz Kunga nama vārtiem, kas austrumu pusē, un redzi – vārtos stāvēja divdesmit pieci vīri. Viņu vidū es pamanīju tautas augstmaņus: Jaazanju, Azūra dēlu, un Pelatjāhu, Benājāhu dēlu.


text:
Un pār mani nolaidās Kunga Gars un sacīja: “Saki: tā saka Kungs: tā jūs runājat, Israēla nams, un es zinu jūsu domas!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: jūsu nokautie, kas krituši pilsētā, ir gaļa, un pilsēta ir katls, bet jūs tiksiet iztrenkti no tās!


text:
Jūs zināsiet, ka es esmu Kungs, kura likumus jūs nepildījāt un tiesas neievērojāt, – jūs darījāt tā, kā sprieda tautas ap jums!”


text:
Kamēr es pravietoju, Pelatjāhu, Benājāhu dēls, nomira. Tad es kritu uz sava vaiga un stiprā balsī kliedzu: “Ak, Kungs Dievs, vai tu pilnīgi piebeigsi Israēla atlikumu?!”


text:
“Cilvēka dēls, nu Jeruzālemes iedzīvotāji saka par taviem brāļiem, taviem radiem un visu Israēla namu: tie ir tālu no Kunga, mums šī zeme ir atdota mantojumā!


text:
Tādēļ saki: tā saka Kungs Dievs: jā, es viņus aizvedu tālu prom tautās, es viņus izkaisīju starp valstīm, bet tur, tajās valstīs, kurp tie nonākuši, es vēl mazliet esmu tiem svētums! –


text:
Tādēļ saki: tā saka Kungs Dievs: es jūs sapulcēšu no visām tautām, un es jūs savākšu no visām valstīm, kurās jūs tikāt izkaisīti, un es jums došu Israēla zemi! –


text:
Es tiem došu citu sirdi, es likšu viņos jaunu garu, es izņemšu no viņu miesām akmens sirdi un došu tiem miesas sirdi,


text:
un tad viņi sekos maniem likumiem, tie turēs un pildīs manas tiesas. Viņi būs mana tauta, un es būšu viņu Dievs!


text:
Bet tiem, kam sirds tiecas pēc riebeklībām un preteklībām, – to darbus es pavērsīšu pret viņiem,” saka Kungs Dievs.


text:
Gars mani pacēla un redzējumā, kas no Dieva Gara, aiznesa pie izsūtītajiem uz Kaldeju. Tad redzējums nozuda,


text:
“Cilvēka dēls, tu dzīvo dumpīgā saimē. Tiem acis redzēt, bet tie neredz, tiem ausis dzirdēt, bet tie nedzird, jo tie ir dumpīga saime,


text:
tādēļ tu, cilvēka dēls, sataisi sev trimdinieka paunu un dodies trimdā. Dari to dienā, lai tie redz, ka tu dodies prom, – kad tie redzēs, varbūt sapratīs, ka ir dumpīga saime.


text:
Pa dienu iznes ārā savu trimdinieka paunu, lai tie redz, bet vakarā dodies prom, kā trimdā aiziedams.


text:
Vakara krēslā, tiem redzot, cel to plecos un dodies prom. Aizsedz seju, lai tu neredzi zemi, jo es tevi darīšu par zīmi Israēla namam!”


text:
Es darīju, kā man pavēlēja, – dienā iznesu ārā savu trimdinieka paunu, bet vakarā ar rokām izlauzu caurumu mūrī. Vakara krēslā es gāju prom ar paunu uz pleciem, un viņi to redzēja.


text:
Saki tiem: tā saka Kungs Dievs: šis ir vēstījums Jeruzālemes valdniekam un visam Israēla namam, kas tur mīt.


text:
Viņu pārvaldnieks cels plecā paunu un vakara krēslā aizies caur mūri, kuru izlauzuši, – aizejot viņa seja būs aizklāta, ka viņš neredzēs zemi.


text:
Es viņam uzmetīšu tīklu, viņš tiks notverts cilpā! Es viņu aizvedīšu uz Bābeli kaldiešu zemē – to viņš neredzēs, tur viņš mirs!


text:
Ikvienu palīgu, kas pie viņa, un ikvienu viņa pulku es izkaisīšu visos vējos – es viņiem zobenu uzsūtīšu!


text:
Bet dažiem no tiem es ļaušu paglābties no zobena, bada un mēra, lai tie pastāsta tautām par savām preteklībām, kuru dēļ tur nonākuši, tad viņi zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
Saki visiem ļaudīm: tā saka Kungs Dievs tiem, kas Jeruzālemē un Israēla zemē: maizi tie ēdīs bailēs, ūdeni tie dzers postā, jo zeme būs iztukšota tās iemītnieku varmācības dēļ.


text:
Saki tiem: tā saka Kungs Dievs: es atcelšu šo parunu, viņi to Israēlā vairs neteiks. Saki tiem: tuvojas dienas, kad piepildīsies ik redzējums!


text:
Es, Kungs, runāšu – ko es teikšu, tas piepildīsies nekavējoties. Jūsu dienās, dumpīgā saime, es izpildīšu to, ko runāšu!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, redzi, Israēla nams saka: viņa redzējums ir daudzām dienām, un viņa pravietojumi ir tālai nākotnei.


text:
Tādēļ saki tiem: tā saka Kungs Dievs: neviens mans vārds netiks novilcināts, tas, ko es sacīju, piepildīsies!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, pravieto pret Israēla praviešiem, kuri pravieto tagad. Saki tiem, kas pravieto paši pēc sava prāta: klausieties Kunga vārdu!


text:
Jūs nerāpāties pie mūra plaisām, jūs nesalabojāt mūri ap Israēla namu, lai Kunga dienā stātos karam.


text:
Viņu redzējumi ir tukšība, tie pareģo melus! Tie saka: Kungs teica, – bet Kungs tos nav sūtījis, un viņi vēl gaida, ka teiktais piepildīsies!


text:
Vai tad jūsu redzējumi nebija tukšība, vai jūs negvelzāt melus? Jūs sacījāt: Kungs ir teicis, – bet es neko neteicu!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: jūsu tukšo vārdu un melīgo redzējumu dēļ, redzi, es būšu pret jums, saka Kungs Dievs.


text:
Mana roka būs pret praviešiem, kuru redzējumi ir tukšība, kas manai tautai gvelž melus padoma vietā. Tie netiks pieskaitīti Israēla namam un nenonāks Israēla zemē! Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs Dievs!


text:
Tādēļ, jā, tādēļ, ka tie maldina manus ļaudis, sacīdami: miers! – Bet miera nav! – Kad mūris jau uzcelts, tie apziež to ar kaļķi!


text:
Tādēļ Kungs Dievs saka: es savā niknumā sūtīšu plosošu vēju un lietusgāzes un savās dusmās akmens krusu, lai noposta niknumā!


text:
Es sagāzīšu mūri, ko jūs noziedāt kaļķiem, es to nobrucināšu zemē, tā pamats tiks atsegts, jūs tur iekritīsiet un būsiet pagalam! Tad zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Tā es izgāzīšu savu niknumu pret mūri un tiem, kas nozieda to ar kaļķi. Es saku jums: nebūs ne mūra, ne to, kas zieda! –


text:
tā būs Israēla praviešiem, kas pravieto par Jeruzālemi, pravietodami mieru, bet miera nav!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, pievērsies savas tautas meitām, kas pravieto pēc sava prāta, – pravieto tu pret viņām.


text:
Saki: tā saka Kungs Dievs: ak, vai tām, kas izšuj visādas burvju lentes un aproces, kas darina dažāda mēra galvas apsegus, lai atviltu manu ļaužu dzīvības, – vai savējās jūs gribat paturēt!?


text:
Manu ļaužu priekšā jūs mani esat apgānījušas par pāris saujām miežu un dažiem gabaliem maizes. Mirst tie, kam nebija jāmirst, un dzīvo tie, kam nebija jādzīvo, – jūs melojat maniem ļaudīm, un tie uzklausa melus!


text:
Tādēļ Kungs Dievs saka: redzi, es esmu pret jūsu burvju lentēm, ar kurām jūs dvēseles ķerat kā putnus, bet es tās izraušu no jūsu rokām, es tās atlaidīšu – tās, kuras jūs ķērāt kā putnus!


text:
Es saplēsīšu jūsu apsegus un atbrīvošu savus ļaudis no jūsu rokām, jūs viņus vairs neķersiet cilpās! Tad zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Ar meliem jūs laupāt cerības taisnā sirdij – es tam sāpes nedarīju, bet jūs stiprinājāt ļaundara roku, lai tas neatgriežas no saviem grēkiem un neizglābj savu dzīvību.


text:
Tādēļ nebūs vairs ne melīgu redzējumu, ne tukšas pareģošanas – es atbrīvošu savus ļaudis no jūsu rokām. Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!”


text:
“Cilvēka dēls, šie vīri ir ieņēmuši sirdī elkus, savas klupšanas vainu tie tur savā priekšā! Vai tādiem ir mani jāiztaujā?


text:
Runā uz tiem, saki tiem: tā saka Kungs Dievs: kad ikviena Israēla nama vīra prāts ir elku pārņemts, kaut tie nolikuši priekšā savas klupšanas vainu un tad nāk pie pravieša, es, Kungs, tiem atbildēšu, kaut elku tiem daudz!


text:
Tādēļ saki Israēla namam: tā saka Kungs Dievs: atgriezieties, atgriezieties no elkiem un novērsieties no visām preteklībām!


text:
Jo ikvienam no Israēla nama un arī svešiniekiem, kas mīt Israēlā un ir atkāpušies no manis, kam prāti elku pārņemti un kas nolikuši sev priekšā savas klupšanas vainu, bet nāk pie pravieša iztaujāt mani – es esmu Kungs! – es tiem atbildēšu.


text:
Es vērsīšos pret tādiem vīriem un padarīšu tos par zīmi un parunu, es iznīdēšu tos no maniem ļaudīm! Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Ja kāds pravietis runādams maldinās, tad es, Kungs, maldināšu šo pravieti, es izstiepšu savu roku pret viņu un iznīcināšu to no saviem Israēla ļaudīm.


text:
Lai Israēla nams no manis vairs nenomaldās, lai viņi vairs neapgānās ar saviem noziegumiem, tad viņi būs mana tauta un es būšu viņu Dievs!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, ja kāda zeme grēko pret mani un ir neuzticīga man, tad es izstiepšu savu roku pret to, es atņemšu tai maizi un uzsūtīšu badu – es tur kaušu gan cilvēku, gan lopu.


text:
Ja arī tur būtu šie trīs taisnīgie vīri – Noa, Daniēls un Ījabs –, tie izglābtu vienīgi savu dzīvību, saka Kungs Dievs.


text:
un ja tur būtu šie trīs vīri – kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs – ne dēlus, ne meitas tie neizglābtu, tie izglābtu vienīgi savu dzīvību, bet zeme tiktu izdeldēta.


text:
Ja zobenu es palaistu pa to zemi un es sacītu zobenam: ej pa šo zemi, – ja es tur izkautu gan cilvēku, gan lopu


text:
un tur būtu šie trīs vīri – kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs – ne dēlus, ne meitas tie neizglābtu, tie izglābtu vienīgi savu dzīvību!


text:
Ja es šai zemei uzsūtītu mēri, ja es ar asinīm izlietu savu versmi pār to un izkautu gan cilvēku, gan lopu


text:
un tur būtu Noa, Daniēls un Ījabs – kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs! – ne dēlus, ne meitas tie neizglābtu, tie izglābtu vienīgi savu dzīvību, sava taisnīguma dēļ tie izglābtu savu dzīvību.


text:
Jo tā saka Kungs Dievs: ja es pret Jeruzālemi sūtītu savas četras ļaunās tiesas – zobenu, badu, plēsīgus zvērus un mēri – un izkautu gan cilvēku, gan lopu,


text:
tad tomēr, redzi, tur atliktu daži izglābtie, jo izvesto dēli un meitas atgriezīsies pie jums, un, kad jūs redzēsiet viņu gājumu un veikumu, tad jūs samierināsieties ar ļaunumu, kam es liku nākt pār Jeruzālemi, – ar visu to, kam es esmu licis notikt.


text:
Un tie jūs nomierinās, jo jūs redzēsiet viņu gājumu un veikumu. Tad jūs zināsiet, ka ne bez iemesla es esmu darījis visas šīs lietas,” saka Kungs Dievs.


text:
Redzi, to atdos ugunij, lai rij no abiem galiem, un uguns rīs arī vidu! Vai apsvilis tas būs vairāk noderīgs?


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: tāpat kā vīnakoku un koku zarus es atdodu aprīt ugunij, tā es atdodu arī Jeruzālemes iedzīvotājus!


text:
Es vērsīšos pret tiem – no uguns tie izspruks, un atkal uguns tos rīs! Tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs! Es pats būšu pret tiem!


text:
saki: tā saka Kungs Dievs par Jeruzālemi: tava dzimta un tava izcelsme ir no Kanaāna zemes, tavs tēvs ir amorietis, un tava māte ir hetiete!


text:
Tā tu piedzimi – todien, kad tu piedzimi, tev nabassaiti nepārgrieza, ar ūdeni tevi nemazgāja, lai tu būtu tīra, arī ar sāli tevi nenoberza un autos tevi neietina.


text:
Neviens uz tevi pat nepaskatījās līdzcietībā, lai darītu tev to kaut aiz līdzjūtības – tavā piedzimšanas dienā tie nometa tevi uz lauka, nicinādami tavu dzīvību.


text:
Tad es gāju tev garām, es ieraudzīju, ka tu ķepurojies savās asinīs, un tev, kas gulēji savās asinīs, es sacīju: dzīvo! – tev, kas gulēji savās asinīs.


text:
Tad es vairoju tevi bez skaita kā zāli laukā, tu izaugi stalta un kļuvi jo krāšņa, piebrieda tavas krūtis, mati tev sakuploja – bet tu biji plika un nabaga!


text:
Kad es gāju tev garām, es skatījos, un redzi – jau klāt tavs laiks mīlēt! Un es ar saviem svārkiem apklāju tavu kailumu, un es tev zvērēju, es stājos derībā ar tevi, saka Kungs Dievs, un tu biji mana!


text:
Es tevi ietērpu rakstītās drānās, apāvu ādas sandales, uzvilku tev vieglbalta lina drānas un apklāju tevi ar zīdu.


text:
Tu biji izrotāta ar zeltu un sudrabu, tavas drānas bija no vieglbalta lina, ar zīdu izrakstītas! Tava barība bija smalki milti, medus un eļļa, un tu kļuvi arvien skaistāka, līdz stājies ķēniņienes godā.


text:
Tautas daudzināja tavu vārdu skaistuma dēļ, jo ar manis doto krāšņumu tavs skaistums bija nevainojams, saka Kungs Dievs.


text:
Tu paļāvies uz savu skaistumu, savu slavu tu izmantoji, lai maukotu, tu atdevies maucībai ar katru garāmgājēju – tu piederēji tiem!


text:
Tu ņēmi savas drānas un darināji raibas segas augstieņu altāriem, un tur tu tā maukoji kā neviens vēl līdz šim, nedz arī turpmāk!


text:
Tu arī ņēmi manis dotās krāšņās rotas, manu zeltu un sudrabu, un darināji sev vīrišķā atveidus un maukoji ar tiem.


text:
Un barību, ko es tev devu, smalkos miltus, eļļu un medu, ko es tev devu ēst, tu cēli tiem priekšā par tīkamu smaržu! Tā bija, saka Kungs Dievs.


text:
Tu ņēmi manus dēlus un meitas, ko man dzemdējusi, un upurēji tiem par ēdamo upuri. Vai tad maukot vien tev bija par maz?!


text:
Visā savā preteklībā un maucībā tu pat nepieminēji savas jaunības dienas, kad tu biji plika un nabaga un ķepurojies savās asinīs.


text:
Katra ceļa galā tu cēli paaugstinājumus un sagānīji savu skaistumu – kad vien kāds gāja garām, tu atpleti savas kājas un maukoji, cik spēji!


text:
Tu maukoji ar saviem kaimiņiem ēģiptiešiem, kam branga miesa, un vairoji savu maucību, lai mani sadusmotu.


text:
Redzi, es izstiepu roku un atņēmu tev pienākošos daļu, un es tevi atdevu tavām ienaidniecēm filistiešu meitām – tās kaunējās par tavu negantību.


text:
Tu cēli augstienes katra ceļa galā un taisīji paaugstinājumus uz visām ielām, un tu pat nebiji kā citas maukas, jo nicināji samaksu, –


text:
Jo visām maukām tiek dotas dāvanas, bet tu dod dāvanas saviem mīļākajiem, tu piekukuļo viņus, lai tie nāk pie tevis no visām malām maukot ar tevi.


text:
Tu ar savu maucību atšķiries no visām citām sievām – neviens nealkst maukot ar tevi, un tad tu maksā, bet tev nemaksā! Tā tu atšķiries!


text:
Tā saka Kungs Dievs: tādēļ, ka tava kaisle ir izvirdusi un atsedzies tavs kailums, maukojot ar taviem mīļākajiem, un visu tavu pretīgo elku un tavu dēlu asiņu dēļ, ko tu šiem elkiem atdevi, –


text:
tādēļ, redzi, es sapulcēšu visus tavus mīļākos, gan tos, kas tev vēl tīkami, gan tos, kas tev jau apriebušies. Es tos pulcināšu pret tevi no visām pusēm, un es atsegšu tavu kailumu – lai tie ierauga tavu kailumu!


text:
Un es tevi tiesāšu par laulības pārkāpšanu un asins izliešanu – es izliešu tava niknuma un dusmības asinis!


text:
Es tevi atdošu viņiem, un tie nopostīs tavas augstienes un sagāzīs tavas svētnīcas, tie noraus tev drānas un paņems tavas rotas, un tad pametīs tevi galīgi pliku!


text:
Tavus namus tie nodedzinās ar uguni, un daudz sievu noraudzīsies, kā tie tev izpilda spriedumu! Es izbeigšu tavu maucību, un maukas algu tu vairs nedāļāsi.


text:
Tikai tad es rimšos savā niknumā pret tevi un novērsīšu savu greizsirdību, es mitēšos un vairs nedusmošu.


text:
Tādēļ ka tu pat nepieminēji savas jaunības dienas, bet skumdināji mani ar visām šīm lietām, redzi, es pavērsīšu tavu nodarījumu pret tevi, saka Kungs Dievs, tad tu vairs negudrosi par savām preteklībām!


text:
Tu esi meita savai mātei, kurai riebās gan pašas vīrs, gan bērni; tu esi māsa savām māsām, kurām riebj viņu vīri un bērni! Jūsu māte ir hetiete un jūsu tēvs – amorietis.


text:
Tava vecākā māsa ir Samarija, kas dzīvo ziemeļos no tevis, un tava jaunākā māsa dzīvo dienvidos – tava māsa Sodoma!


text:
Kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs, ne tava māsa Sodoma, ne viņas meitas tā nav darījušas, kā tu un tavas meitas.


text:
Redzi nu, šī ir tavas māsas Sodomas vaina – lepnība, rijība un pašpaļāvība; tāda bija viņa un viņas meitas, nabagam un cietējam tās vis nepalīdzēja,


text:
Samarija nav darījusi pat ne pusi no taviem grēkiem, tu esi darījusi daudz vairāk preteklību nekā viņas. Un ar visām šīm tevis darītajām preteklībām tu esi pierādījusi, ka tavas māsas ir par tevi taisnīgākas.


text:
Tad nu arī nes savu kaunu, jo tu attaisnoji savas māsas ar saviem grēkiem, rīkojoties pretīgāk nekā viņas, – viņas ir taisnīgākas par tevi. Tad nu esi apkaunota un nes savu kaunu, jo tavas māsas ir taisnīgākas.


text:
Tomēr es atbrīvošu viņas no gūsta – Sodomu un viņas meitas, Samariju un viņas meitas – un tevi kopā ar viņām.


text:
Tava māsa Sodoma un viņas meitas atkal būs tādas kā agrāk, un Samarija un viņas meitas arī būs tādas kā agrāk, un arī tavas meitas būs tādas kā agrāk.


text:
pirms atklājās tavs ļaunums, kā tagad Edoma meitas un visas viņu kaimiņienes, un filistiešu meitas no visas apkārtnes nicina tevi,


text:
Tā saka Kungs Dievs: “Es tev darīšu tāpat, kā tu esi darījusi – tu nonievāji zvērestu, tu lauzi derību!


text:
Es atceros savu derību, ko es noslēdzu ar tevi tavas jaunības dienās – es to nostiprināju uz mūžiem!


text:
Tad tu atcerēsies savus nodarījumus un kaunēsies. Tu pieņemsi gan savu vecāko, gan jaunāko māsu, jo es tev tās došu par meitām – bet ne pēc manas derības ar tevi.


text:
Tādēļ atceries un kaunies, un neatdari savu muti aiz kauna, kad es piedošu visu, ko tu esi darījusi!” saka Kungs Dievs.


text:
Saki: tā saka Kungs Dievs: liels ērglis lieliem spārniem, varenām vēzdām, kuplām spalvām, daudzkrāsainām – tas nāk uz Lebanonu, tas ciedram galotni paņem,


text:
tas izaug un kļūst par vīnakoku, zemu lapotni, zariem tas tiecas ērglim pretī un saknes laiž zemē. Tas kļuva par vīnakoku, tam izauga zari, kuploja stīgas.


text:
Bet tur bija vēl viens liels ērglis lieliem spārniem, kuplām spalvām, un redzi – šis vīnakoks, saknēm alkstot, tiecas pie tā, zarus stiepj tam pretī, lai gādā tam ūdeni no saviem dēstu strautiem.


text:
Bet tas jau bija dēstīts auglīgā laukā pie vareniem ūdeņiem, lai tā zari kuplotu un tas nestu augļus – lai būtu izcils vīnakoks!


text:
Saki: tā saka Kungs Dievs: vai tas zels? Vai tā saknes neizraus un tā augļus nenošķīs, ka visas svaigās lapas kalstu un vīstu? Tad nevajadzēs ne stipru roku, ne pulka ļaužu – to izcels ar visām saknēm!


text:
Redzi, to pārstādīja, bet vai tas zels? Vai, austrumvēja skarts, tas kaltin nenokaltīs? Pie dēstu ūdens strautiem tas nokaltīs!”


text:
“Saki jel dumpinieku saimei: vai jūs to nezināt? – Redzi, Bābeles ķēniņš ir nācis uz Jeruzālemi, ņēmis tās ķēniņu un augstmaņus un aizvedis uz Bābeli.


text:
Viņš ir arī ņēmis vienu no ķēniņa dzimtas un slēdzis ar to derību, likdams tam zvērēt. Viņš ir aizvedis zemes pārvaldniekus,


text:
Bet tas sacēlās pret viņu un sūtīja vēstnešus uz Ēģipti, lai tam dod zirgus un karapulku. Vai tad te kas zels? Vai, tā darīdams, viņš izglābsies? Viņš lauzīs derību – bet vai izglābsies?!


text:
Kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs, Bābelē viņš mirs! Tā ķēniņa pilsētā, kurš viņu iecēla par valdnieku un kura zvērestu viņš nicināja un lauza derību!


text:
Un faraons viņam karā nelīdzēs ne ar lielu karaspēku, ne ar milzīgiem pulkiem, kad valnis būs uzmests un uzcelti nocietinājumi, lai daudziem atņemtu dzīvību,


text:
jo viņš nicināja zvērestu un lauza derību. Redzi, viņš bija devis roku, taču darījis visu šo, tādēļ viņš neizglābsies.


text:
Tādēļ, kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs, es vērsīšu pret viņu savu zvērestu, ko viņš nicināja, un savu derību, ko viņš lauza.


text:
Es pret viņu izpletīšu tīklu, un viņu saķers manos valgos. Es viņu aizvedīšu uz Bābeli, un tur es tiesāšos viņa neuzticības dēļ, jo viņš man neuzticējās!


text:
Visi, kas paglābušies, viss viņa pulks kritīs no zobena, bet atlikušos izkaisīs pa visiem vējiem, tad jūs zināsiet, ka es, Kungs, esmu runājis!


text:
Tā saka Kungs Dievs: es ņemšu no pašas ciedra galotnes un iedēstīšu; no augšējiem jaunajiem dzinumiem es plūkšu un pārstādīšu visaugstajā un dižajā kalnā!


text:
Es stādīšu visaugstākajā Israēla kalnā, lai sakuplo zari un nes augļus. Lai tas kļūst par varenu ciedru, ka zem tā var dzīvot, – lai viņa zaru pavēnī dzīvo visādi putni un spārnaiņi!


text:
Tad visi lauka koki zinās, ka es, Kungs, esmu pazemojis augstāko koku, bet zemo koku esmu paaugstinājis, ka es zaļo koku esmu nokaltējis, bet nokaltušo esmu darījis zaļoksnu! Es, Kungs, esmu runājis, un es to esmu darījis!”


text:
kas elku kalnos nemielojas un uz Israēla nama elkiem neskatās, kas sava tuvākā sievu neapgāna un nešķīstai sievai netuvojas,


text:
kas nevienu neapspiež un parādniekam atdod ķīlu, kas laupījumu neņem un izsalkušam dod maizi, un kailo apģērbj,


text:
kas neatprasa ar augļiem un nodevas neplēš, kas atturas no netaisnības un spriež taisnu tiesu ikvienam,


text:
kas maniem likumiem seko un manas tiesas pilda patiesi, tas ir taisns, un tas dzīvos! – saka Kungs Dievs.


text:
kas atprasa ar augļiem un nodevas plēš – vai tāds lai dzīvo? Tik tiešām tas mirs, visu šo preteklību dēļ, ko darījis, – un viņa asinis paliks uz viņa!


text:
nevienu neapspiedīs, parādniekam atdos ķīlu un laupījumu neņems, un izsalkušam dos maizi, un kailo apģērbs –


text:
atturēs roku no grēka – augļus un nodevas neplēsīs, pildīs manas tiesas un sekos maniem likumiem – tas nemirs tēva nozieguma dēļ! Tik tiešām – viņš dzīvos,


text:
bet viņa tēvs, kas ļaunu darījis un brāli aplaupījis, un darījis saviem ļaudīm sliktu, – tāds, redzi, mirs sava nozieguma dēļ!


text:
Jūs sakāt: kādēļ dēls lai nenestu tēva vainu? – Tik tiešām, dēls, kas darījis tiesu un taisnību, kas manus likumus ir turējis un pildījis, – tāds dzīvos!


text:
Mirs, kas grēko! Dēls nenesīs tēva vainu, tēvs nenesīs dēla vainu, taisnajam paliks viņa taisnība un ļaundarim viņa ļaunie darbi!


text:
Ja ļaundaris novērsīsies no grēkiem, ko darījis, ja ievēros visus manus likumus, ja darīs tiesu un taisnību – tāds dzīvos un nemirs!


text:
Vai tad ļaundara nāve tīksmina mani, saka Kungs Dievs, nevis viņa novēršanās no ļaunā ceļa, ka tas dzīvotu?!


text:
Bet, ja taisnais novēršas no taisnības un dara noziegumu – visas tās preteklības, ko samaitātie dara, – vai viņam dzīvot?! Taisnība, ko tas darījis, netiks tam pieminēta viņa neuzticības un grēku dēļ – tajos viņš mirs!


text:
Jūs sakāt: Kunga rīcība nav izprotama! – Klausies, Israēla nams, kas tad nav izprotams – mana rīcība vai jūsu rīcība?!


text:
Bet Israēla nams saka: Kunga rīcība nav izprotama! – Israēl, vai mana rīcība nav izprotama vai jūsu rīcība?


text:
Tādēļ es tevi tiesāšu, Israēla nams, – ikvienu pēc viņa rīcības, saka Kungs Dievs. Novērsieties no visiem saviem noziegumiem, lai noziegumi jums nav par klupšanu!


text:
Metiet prom visus savus noziegumus, ko esat pastrādājuši, – dariet sev jaunu sirdi un jaunu garu! Kādēļ jums mirt, Israēla nams?!


text:
viņu saslēdza važās un veda pie Bābeles ķēniņa, iegrūda cietoksnī – tad Israēla kalnos vairs nedzirdēja šo rēcam!


text:
Tava māte kā vīnakoks, kas dēstīts pie ūdens vīnadārzā, tas augļu pilns, kupliem zariem, jo ūdens – papilnam!


text:
Tam bija stipri zari, kas derēja valdnieku zižļiem, tas slējās augstāk par citām lapotnēm, tas stalti stāvēja kupliem zariem –


text:
bet niknumā to izrāva un zemē nosvieda, austrenis to kaltēja, un augļi tam sažuva, nokalta stiprie zari – uguns to rija!


text:
Pa zariem skrien uguns un aprij augļus, nav vairs tam stipro zaru, kas valdnieku zižļiem derēja!” Šī ir žēlabu dziesma – nu vaimanājiet!


text:
Septītā gada piektā mēneša desmitajā dienā daži Israēla vecajie nāca iztaujāt Kungu. Viņi nosēdās manā priekšā.


text:
“Cilvēka dēls, runā ar Israēla vecajiem, saki tiem: tā saka Kungs Dievs: vai jūs atnācāt mani iztaujāt?! – Kā es esmu dzīvs! – Nejautājiet man neko, saka Kungs Dievs.


text:
Saki tiem: tā saka Kungs Dievs: todien, kad es izvēlējos Israēlu, es zvērēju Jēkaba pēcnācējiem, es tiem atklājos Ēģiptes zemē un tiem zvērēju: es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Tajā pašā dienā es zvērēju, ka izvedīšu viņus no Ēģiptes zemes uz zemi, ko esmu tiem izraudzījies, kur plūst piens un medus, – visjaukāko no visām zemēm!


text:
Es sacīju tiem: metiet prom savas riebeklības, savus Ēģiptes elkus, nesagānieties! Es esmu Kungs, jūsu Dievs!


text:
Bet viņi dumpojās pret mani, negribēja klausīt mani, ikviens raudzījās tik uz savu riebeklību, tie nemeta prom Ēģiptes elkus un neatstājās no tiem. Tad es sacīju: es pār tiem izgāzīšu savu niknumu un Ēģiptes zemē izliešu pār tiem savas dusmas.


text:
Bet sava vārda dēļ – lai tautas, kas mīt visapkārt, to negāna, – es viņiem atklājos, izvezdams viņus no Ēģiptes zemes.


text:
Es tiem devu arī savu sabatu par zīmi starp mums, lai tie zina, ka es, Kungs, esmu darījis viņus svētus!


text:
Bet tuksnesī Israēla nams dumpoja pret mani. Tie nepildīja manus likumus un atmeta manas tiesas – bet dzīvos vienīgi tas, kurš tās ievēro, – un sabatu tie pilnīgi sagānīja. Tad es teicu: es izliešu pār tiem savu versmi un nobeigšu tos tuksnesī!


text:
kaut arī tuksnesī tiem biju zvērējis nevest tos uz zemi, kur plūst piens un medus, – visjaukāko no visām zemēm –,


text:
tādēļ ka tie atmeta manas tiesas, nepildīja manus likumus un sagānīja sabatu, no sirds tiekdamies pēc saviem elkiem!


text:
Tuksnesī es teicu viņu dēliem: nepildiet savu tēvu likumus, neievērojiet viņu spriedumus un neapgānieties ar viņu elkiem.


text:
Bet arī viņu dēli dumpoja pret mani, tie nepildīja manus likumus un neievēroja manas tiesas – bet dzīvos vienīgi tas, kurš tās ievēro, – un sabatu tie sagānīja. Tad es teicu: es izliešu pār tiem savu versmi un nobeigšu tos tuksnesī!


text:
Bet no tā es atturējos sava vārda dēļ, lai tautas to negānītu, tautām redzot, es viņus no turienes izvedu,


text:
jo tie nepildīja manas tiesas, bija atmetuši manus likumus un sagānījuši sabatu, tik raudzījās pēc tēvu elkiem!


text:
Es viņus sagānīju ar to, ka liku upurēt pirmdzimtos, es viņus deldēju tādēļ, lai tie zina, ka es esmu Kungs!


text:
Tādēļ, cilvēka dēls, runā ar Israēla namu un saki: tā saka Kungs Dievs: jau jūsu tēvi mani zaimoja – tie bija man neuzticīgi!


text:
Es viņus aizvedu uz zemi, ko biju apsolījis dot ar zvērestu, un, kad tie ieraudzīja kādu augstāku pakalnu vai zaļoksnu koku, tad viņi tur upurēja, pienesa kaitinošus upurus, pielabinājās ar smaržas upuriem un lejamiem upuriem!


text:
Tādēļ saki Israēla namam: tā saka Kungs Dievs: vai jūs, tāpat kā jūsu tēvi, apgānīsieties maukodami ar viņu riebeklībām!?


text:
Jūs taču pienesat dāvanas un savus dēlus par uguns upuri, apgānīdamies ar elkiem līdz pat šai dienai! Israēla nams, vai tad jums mani jāiztaujā? Kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs, es jums neatbildēšu!


text:
Tas, kas jums ienācis prātā, nekad nenotiks! Jūs sakāt: mēs būsim kā tautas, kā dzimtas citās zemēs, kalposim kokam un akmenim!


text:
Kā es esmu dzīvs! – saka Kungs Dievs, es valdīšu pār jums ar stipru roku un atvēztu elkoni, niknumu liedams!


text:
Es jūs izvedīšu no tautām, es jūs sapulcēšu no zemēm, kur esat izkaisīti, – ar stipru roku, atvēztu elkoni, niknumu liedams!


text:
Es jūs attīrīšu no dumpiniekiem un pārkāpējiem, kas pret mani, – es tos gan izvedīšu no zemes, kur tie mita, bet Israēla zemē tie nenonāks, – tad tie zinās, ka es esmu Kungs!


text:
Un jūs, Israēla nams, tā saka Kungs Dievs, Israēla nams, ejiet, kalpojiet katrs savam elkam, bet tad vairs neklausieties manī! Manu svēto vārdu vairs neapgāniet ar savām dāvanām un elkiem,


text:
jo manā svētajā kalnā, Israēla visaugstajā kalnā, saka Kungs Dievs, man kalpos viss Israēla nams, visi, kas tajā zemē! Tur es būšu labvēlīgs, es pieņemšu jūsu ziedojumus, pirmo augļu upurus un visu, ko jūs man svētīsiet!


text:
Es jūs pieņemšu ar samierinājuma smaržas upuri, es jūs izvedīšu no tām tautām un sapulcināšu no zemēm, kur tikāt izkaisīti, – tad tautas redzēs, ka es esmu svēts!


text:
Jūs zināsiet, ka es esmu Kungs! Es jūs atvedīšu uz Israēla zemi – uz zemi, ko es zvērēju dot jūsu tēviem!


text:
Tad jūs pieminēsiet savu gājumu un visu, ko esat darījuši, kā esat apgānījušies, un tad jums pašiem riebsies viss ļaunais, ko esat darījuši.


text:
Jūs zināsiet, ka es esmu Kungs! Israēla nams, tā es jums darīšu sava vārda dēļ, nevis jūsu ļauno gaitu un posta darbu dēļ!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, pagriezies pret dienvidiem – runā pret dienvidiem, pravieto par mežu dienvidu klajumā!


text:
Saki dienvidu mežam: klausies Kunga vārdu! Tā saka Kungs Dievs: redzi, es degšu uguni, kas tevi rīs, – visus zaļoksnus kokus, visus kaltušus kokus! Neapdzēsīs vareno liesmu! Sadegs it viss, kas tevī, – no dienvidiem līdz ziemeļiem!


text:
Saki Israēla zemei: tā saka Kungs: redzi, es pret jums traucos ar atvēztu zobenu – nīdēšu gan taisno, gan ļaundari!


text:
Tādēļ nīdēšu gan taisno, gan ļaundari, tādēļ mans zobens atvēzts, tas traucas pret visu, kam miesa, no dienvidiem līdz ziemeļiem!


text:
Un, kad tie tev vaicās: kādēļ tu vaidi? – tad atbildi: tādēļ, ka saņemta vēsts! Nu ļimst ik sirds, visiem rokas slābanas, visiem gars nemaņā, visiem kājas apslapētas! Redzi, tas nāk – tas piepildīsies!” saka Kungs Dievs.


text:
Asināts, lai kautin kautu, spodrināts, lai mirdz kā zibens. Vai mums līksmot? Mana dēla zizlis visus kokus nicina.


text:
Bet zobens dots, lai spodrina un saujā tver, – zobens asināts un spodrināts, kāvējam tas rokā likts!


text:
Kliedz un kauc, cilvēka dēls! Jo tas nāks pār maniem ļaudīm, pār visiem Israēla valdniekiem – zobenam tie pamesti kopā ar maniem ļaudīm – tādēļ pļaukā sev pa ciskām!


text:
Cilvēka dēls, pravieto, plaukšķini rokas – jo divkāršs zobens, trīskāršs zobens – tas nāk galēt, zobens, lielais galētājs, tos jau ielencis!


text:
Tādēļ sirdis pamirst un daudzi klūp – pie visiem viņu vārtiem es noliku kāvēju zobenu. Ak, vai! Tas darināts, lai zib, tas spodrināts, lai kauj!


text:
“Cilvēka dēls, nospraud divus ceļus, pa kuriem nākt Bābeles ķēniņa zobenam – tie abi nāks no vienas zemes. Ceļa sākumā, kas ved uz pilsētu, taisi virziena rādītāju.


text:
jo Bābeles ķēniņš stāvēs krustcelēs, kur šie divi ceļi šķiras, un tur pareģot pareģos – viņš izsvaidīs bultas, vaicās dieviņiem un raudzīs upuru aknas!


text:
Viņa labā roka pareģos Jeruzālemei – jānovieto mūra grāvēji. Un tad nāks kaujas sauciens un sāksies varens kara troksnis! Lai mūra grāvējus novieto pret vārtiem, lai uzmet valni, lai ceļ nocietinājumus! –


text:
Tas tiem šķitīs tukšs pareģojums, jo tie viņam ir zvērējuši, bet viņš pieminēs to vainu un viņus sagūstīs.


text:
Tā saka Kungs Dievs: tādēļ, ka jūs man atgādinājāt savus noziegumus, atsedzāt savus noziegumus, ka tapa redzami jūsu grēki un nodarījumi, tādēļ to jums pieminēs un saņems jūs gūstā.


text:
Tā saka Kungs Dievs: noņem galvautu, nocel kroni, jo vairs nebūs kā iepriekš – zemais tiks paaugstināts un augstais tiks pazemots!


text:
Posts! Posts! Posts! Es to darīšu! Bet arī tas nenotiks, līdz atnāks, kam tas pēc tiesas pienākas, – viņam es to došu!


text:
Cilvēka dēls, pravieto un saki: tā saka Kungs Dievs par Amona dēliem un viņu paļām: zobens, zobens – izvilkts, lai kautu, spodrināts, lai zib kā zibens!


text:
Kamēr tev tukšu pareģo, kamēr tev melus pravieto – tas jau pie rīkles likts nešķīstiem ļaundariem! Klāt viņu diena – beidzamais soda laiks!


text:
Es pār tevi liešu niknumu, es pār tevi pūtīšu bardzības uguni, es tevi nodošu mežonīgiem vīriem, prasmīgiem postītājiem!


text:
Saki: tā saka Kungs Dievs: šajā pilsētā izlej asinis, bet tās laiks jau klāt! Tajā darina elkus, un tā ir nešķīsta!


text:
Izlieto asiņu dēļ tu esi vainīga, darināto elku dēļ tu esi nešķīsta! Tuvojas tava diena, nāk tavi beidzamie gadi! Tādēļ es tevi padarīju par nicinājumu tautām, par izsmieklu visās zemēs.


text:
Tie ņem kukuļus, lai izlietu asinis, tie plēš nodevas un augļus, tie gūst peļņu, apspiežot tuvāko, bet mani tie aizmirsuši! – saka Kungs Dievs.


text:
Vai tev būs drosme un izturība, vai tavas rokas būs stipras – todien, kad es tev to nodarīšu? Es, Kungs, esmu runājis, es arī darīšu!


text:
“Cilvēka dēls, Israēla nams man ir kā sārņi. Tie ir varš, alva, dzelzs un svins kausētavas ceplī, tie ir kā sudraba sārņi,


text:
tāpat kā ceplī savāc sudrabu, varu, dzelzi, svinu, alvu un apakšā sakur uguni, lai kausētu. Tā es savā dusmu kvēlē savākšu jūs tur, un es jūs kausēšu!


text:
Kā ceplī kausē sudrabu, tā jūs kausēs, tad zināsiet, ka es esmu Kungs, kas pār jums izlējis dusmas!”


text:
Pravieši sazvērējušies kā rūcoši lauvas, tik plēstin plēš, dzīvības rij, mantību un dārgumus tie grābj – nu viņu dēļ pulka atraitņu!


text:
Priesteri sagroza manu bauslību un apgāna manus svētumus! Tie neatšķir svētu no parasta, tie nemāca, kas šķīsts, kas nešķīsts, manus sabatus tie neievēro – tā tie mani nievā!


text:
Pravieši aizmālē acis – tie pareģo tukšu un pravieto melus, tie saka: Kungs Dievs tā teica! – bet Kungs nav to sacījis.


text:
Es meklēju kādu vīru, kas atkal celtu mūri, kas stātos mūra plaisā manā priekšā aizstāvēt zemi, lai es to neizpostītu, bet es tādu neatradu!


text:
Tādēļ es izliešu pār tiem savu niknumu, es tos piebeigšu savā dusmu kvēlē, viņu nodarījumus es vērsīšu pret tiem pašiem!” saka Kungs Dievs.


text:
maukoja Ēģiptē – tās maukoja jau kopš savas jaunības! Tur spaidīja viņu krūtis, tur taustīja viņu jaunavīgos pupgalus!


text:
Jaunākās vārds bija Āhola, bet vecākās māsas vārds bija Āholība. Es viņas ņēmu par sievām, un viņas man dzemdēja dēlus un meitas: Āhola ir Samarija un Āholība ir Jeruzāleme.


text:
Viņa maukoja ar tiem – ar visiem izcilajiem Asīrijas dēliem un kam vien viņa pieķērās – ar visiem to elkiem tā apgānījās.


text:
Viņa nemitējās maukot ar ēģiptiešiem, kas bija gulējuši ar viņu tās jaunībā, taustījuši tās jaunavīgās krūtis un kaislē maukojuši!


text:
Tie viņu izģērba pliku, atņēma tai dēlus un meitas, bet pašu nokāva ar zobenu. Viņas vārds kļuva sievām par palamu, un sods bija izpildīts.


text:
Viņas māsa Āholība to redzēja, bet tā palaidās izvirtībā vēl vairāk par viņu un maukoja vēl vairāk nekā māsa.


text:
Tā pieķērās Asīrijas dēliem – grezni tērptiem pārvaldniekiem un vietvalžiem, kas turpat kaimiņos, jātniekiem un glītiem jaunekļiem.


text:
Tomēr šī mauko vēl vairāk! Kad viņa ieraudzīja mūrī iegrebtus kaldiešiem līdzīgus vīrus, kas izkrāsoti sarkani,


text:
kam josta ap gurniem, kam garenas cepures, kas visi līdzīgi virsniekiem, gluži kā Bābeles dēli Kaldejā, savā dzimtajā zemē,


text:
Tad Bābeles dēli kāpa viņas mīlas gultā un apgānīja viņu ar savu maucību, un viņa apgānījās ar tiem, bet tad viņai tie apriebās.


text:
Kad viņa tik atklāti bija maukojusi un atsegusi savu kailumu, tad arī man viņa apriebās, tāpat kā viņas māsa man jau bija apnikusi!


text:
Tādēļ, Āholība, tā saka Kungs Dievs: redzi, es sakūdīšu pret tevi tavus mīlniekus, ko tu vairs negribi, un no visām pusēm es tos vedīšu pret tevi –


text:
Bābeles dēlus, visus kaldiešus, un tos, kas Pekodā, Šoā un Koā, un kopā ar tiem visus Asīrijas dēlus – glītos jaunekļus, pārvaldniekus, vietvalžus, slavenos virsniekus un visus jātniekus!


text:
Pret tevi nāks ļaužu pulki ar ratiem un pajūgiem. Tiem būs gan lieli, gan mazi vairogi un bruņucepures, tie lenks tevi no visām pusēm! Es tiem likšu tiesāt, un tie tiesās tevi pēc saviem likumiem.


text:
Mana versme nāks pār tevi, tad tie tev ķersies klāt dusmās – nocirtīs degunu un ausis! Tie, kas atliks, no zobena kritīs, dēlus un meitas tev atņems – kas paliks pāri, to uguns aprīs!


text:
Naidā tie ņems visu tavu mantu un pametīs galīgi pliku – atklāsies tavs maukas kailums, tava izvirtība un maucība!


text:
Tā saka Kungs Dievs: tu dzersi savas māsas kausu, kausu, kas liels un dziļš! – tas kā nievas un zaimi – daudz tajā liets!


text:
Un tu to dzersi, līdz tas sauss! Tad lauskās sasitīsi un plosīsi savas krūtis! – Jo es, Kungs Dievs, esmu runājis!


text:
laulību tās pārkāpušas, rokas tām aptraipītas asinīm, ar saviem elkiem tās pārkāpj laulību, un dēlus, kurus man dzemdējušas, tās atdod elkiem par barību!


text:
Noslepkavojušas bērnus savu elku dēļ, tajā pašā dienā tās nāca sagānīt manu svētvietu, redzi, tā viņas darīja manā namā!


text:
Un no tālienes tās ir aicinājušas vīrus – sūtņi ir izsūtīti, un redzi – tie nāk! Nu tu mazgājies, krāsoji acis un greznojies rotām,


text:
Bezbēdīgā pūļa kņada tīksmina viņu – sābieši atveduši no tuksneša pulka vīru, tie viņai aplika rokassprādzes un galvā lika krāšņus vainagus.


text:
Un tie ar viņu gulēja, kā jau guļ ar mauku, – tā viņi gulēja ar Āholu un Āholību, šīm izvirtušajām sievām.


text:
Gan taisnīgie tiesās viņas par laulības pārkāpšanu un asins izliešanu, jo viņas ir laulības pārkāpējas, asinis līp tām pie rokām!


text:
Lai sapulce tās nomētā akmeņiem un sakapā zobeniem. Lai tām nokauj dēlus un meitas un namus nosvilina ar uguni.


text:
Es izdeldēšu no zemes izvirtību, un viņas kļūs par brīdinājumu visām sievām, lai tās negrēkotu kā jūs.


text:
Jūsu izvirtība nāks pār jums, un grēks paliks pār jums jūsu elku dēļ, tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs Dievs!”


text:
Izstāsti šai dumpinieku saimei līdzību: tā saka Kungs Dievs: liec katlu uz uguns, uzliec un ielej ūdeni,


text:
ņem no vislabākajām avīm! Liec katlam apakšā kokus, lai tas strauji uzvirst un pat kauli labi izvārās!


text:
Jo tā saka Kungs Dievs: ak, vai, asiņu pilsētai – tā ir kā rūsains katls, kam rūsa nenoiet! Gabalu pēc gabala raus no tā, un lozi par to nemetīs!


text:
Lai nu ceļas versme, lai nāk atriebšana, es liešu viņas asinis uz kailas klints – nekas tās neapklās!


text:
Tu nešķīsta un izvirtusi, tādēļ es tevi šķīstīju, bet tu šķīsta nekļuvi no savas netīrības – nu vairs šķīsta nekļūsi, līdz es remdēšos, liedams dusmas pār tevi!


text:
Es, Kungs, esmu runājis – tas nāks, es to darīšu! Es neatkāpšos, es neapžēlošos, es līdzi nejutīšu! Tie tevi tiesās pēc darbiem, ko tu darījusi!” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, redzi, vienā mirklī es tev atņemšu sirdsmīļo. Bet tu nevaimanā, neapraudi viņu un nelej asaras –


text:
vaidi klusītiņām. Nerīko miroņa apstāvēšanu. Apklāj galvu, apauj kājas, neaizsedz muti, neēd sēru maltīti!”


text:
No rīta es runāju ar ļaudīm, un vakarā nomira mana sieva. Nākamajā rītā es darīju, kā man bija pavēlēts.


text:
saki Israēla namam: tā saka Kungs Dievs: redzi, es sagānīšu savu svētvietu, ar ko jūs varen lepojaties, kas tīk jūsu acīm un ielīksmo jūsu prātu. Jūsu dēli un meitas, kas vēl atlikuši, kritīs no zobena.


text:
galvas jums būs apklātas un kājas apautas. Jūs nevaimanāsiet un neapraudāsiet – jūs iznīksiet savas vainas dēļ un vaidēsiet viens par otru!


text:
Ecehiēls jums būs par zīmi – visu, ko viņš darījis, arī jūs darīsiet. Kad tas notiks, jūs zināsiet, ka es esmu Kungs Dievs!” –


text:
“Cilvēka dēls! Vai tad es tiem jau šodien neatņemšu drošumu, prieku, slavu un visu, kas tīk viņu acīm un ielīksmo prātu, un viņu dēlus un meitas?


text:
Todien tava mute tiks atdarīta, tu runāsi ar to un vairs nebūsi mēms. Tad tu kļūsi tiem par zīmi un tie zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
Saki Amona dēliem: klausieties Kunga Dieva vārdu: tā saka Kungs Dievs: tādēļ ka jūs sakāt – redzi, nu! – par manu svētvietu, kas sagānīta, un par Israēla zemi, kas izdeldēta, un par Jūdas namu, kas aizvests trimdā, –


text:
tādēļ es jūs atdošu īpašumā austrumniekiem, tie pie tevis uzcels savas nometnes un teltis un ēdīs tavus augļus, un dzers tavu pienu.


text:
Es padarīšu Rabu par kamieļu ganībām un Amona dēlus par avju kūti, tad jūs zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Jo tā saka Kungs Dievs: tādēļ ka tu plaukšķināji, dauzīji kājām, priecājies un nicināji Israēla zemi,


text:
tādēļ es pacelšu roku pret tevi un atdošu tevi tautām par laupījumu un es tevi iznīdēšu no tautām. Es tevi izdeldēšu no zemes virsas, es tevi iznīcināšu, tad tu zināsi, ka es esmu Kungs!


text:
Tādēļ es atvēršu Moāba sānus – sākot no pilsētām, viņa robežpilsētām Bēt-Ješīmotas, Baal-Meonas un Kirjataimas, no viņa zemes daiļuma.


text:
Es tās atdošu īpašumā austrumniekiem – klāt pie Amona dēliem, lai tautas vairs nepiemin Amona dēlus.


text:
tādēļ, Kungs Dievs saka, es pacelšu roku pret Edomu un iznīdēšu viņa ļaudis un lopus! Es iznīdēšu! No Tēmānas līdz Dedānai tie kritīs no zobena!


text:
Es atriebšu Edomam savu Israēla tautu! Un tie Edomam darīs pēc manām dusmām un niknuma, tad tie zinās, kas ir atriebība, saka Kungs Dievs.


text:
Tā saka Kungs Dievs: tādēļ ka filistieši riebtin ir atriebušies, no sirds kārodami nebeidzamu postu un naidu,


text:
tādēļ, Kungs Dievs saka, es pacelšu roku pret filistiešiem, es iznīdēšu krētiešus un izdeldēšu jūras malā atlikušos!


text:
Es tiem atriebšos katrā ziņā – ar niknu atmaksu, tad tie zinās, ka es esmu Kungs, es tiem atriebšos!”


text:
“Cilvēka dēls, tādēļ ka Tīra saka par Jeruzālemi: redzi, nu! Tautu vārti ir sagrauti, nu tie man vaļā! Kamēr tie izpostīti, man veiksies! –


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: redzi, es esmu pret tevi, es pret tevi vedīšu tautu pūļus, kas celsies kā jūras viļņi!


text:
Tie postīs Tīras mūrus un nogāzīs torņus, un es nokratīšu tās pīšļus, es to darīšu par kailu klinti,


text:
Tā saka Kungs Dievs: no ziemeļiem es vedīšu pret Tīru varenu ķēniņu – Bābeles ķēniņu Nebūkadnecaru, ar zirgiem, kararatiem un jātniekiem, kā arī milzīgiem ļaužu pulkiem.


text:
Viņš ar zobenu izkaus tavus lauku ciemus un uzcels nocietinājumus, viņš uzmetīs valni ap tevi un stāsies pret tevi ar vairogiem.


text:
Viņa zirgu bara saceltie putekļi pārklās tevi, un mūri drebēs no jātnieku, riteņu un kararatu trokšņa, kad viņš ienāks pa taviem vārtiem, kā ienāk ieņemtā pilsētā.


text:
Viņa zirgu nagi mīdīs visas tavas ielas, tavus ļaudis viņš kaus ar zobenu un grūdīs zemē tavus stipros piemiņas stabus.


text:
Tie laupīs tavus labumus, sagrābs tavu mantību, sagāzīs tavus mūrus un sagraus tavus lieliskos namus, bet akmeņus, kokus un gruvešus sabērs jūrā.


text:
Es tevi darīšu par kailu klinti, kur žāvēt tīklus, – tevi vairs neuzcels no jauna! Es, Kungs, tā teicu!” saka Kungs Dievs.


text:
Tā Tīrai saka Kungs Dievs: “Vai nenodrebēs visa piekraste no tavas krišanas trokšņa, no ievainoto vaidiem, kad tos kautin kaus,


text:
kad troņus pametīs visi jūras augstmaņi, greznās drānas nometīs un krāšņos tērpus novilks, tie tērpsies šausmās un sēdēs zemē, tie drebēs ik brīdi un bīsies par tevi!


text:
Tie dziedās tev žēlabu dziesmu un sacīs: vai, kā tu izpostīta, – tu biji slavena pilsēta, kur dzīvoja jūrasbraucēji! Jūrās tu biji stipra – tu un tie, kas tur mita! Tu liki trūkties visiem, kas vien tur mājoja!


text:
Jo tā saka Kungs Dievs: kad es tevi darīšu par pamestu pilsētu, kā pilsētas, kurās nemīt neviens, es likšu celties dziļumiem, un tevi apklās ūdeņi!


text:
Gāztin es tevi gāzīšu bedrē pie senatnes ļaudīm, es tev likšu dzīvot zem zemes mūžīgās drupās – pie tiem, kas nonākuši bedrē! Tādēļ tev nebūs iemītnieku – bet daiļumu es atdošu dzīvo zemei!


text:
Es tev darīšu šausmīgu galu, un tevis vairs nebūs – tevi meklēs, bet nekad vairs neatradīs!” – tā saka Kungs Dievs.


text:
saki Tīrai, kas pie jūras tirgojas ar tautām no malu malām, tā saka Kungs Dievs: Tīra, tu teici: es esmu tik skaista! –


text:
no Bāšānas ozoliem darināja tev airus, dēļus tev darināja no Kitīmas krastu sveķu kokiem, kas ar ziloņkaulu greznoti!


text:
Tavas buras bija no izrakstīta Ēģiptes lina, tās tev bija kā karogs. Tavas seģenes – zils un sarkans purpurs no Elīša krasta.


text:
Gebalas vecie un gudrie aizdrīvēja tev spraugas. Visi jūru kuģi ar saviem jūrniekiem brauca pie tevis pirkt tavu mantu!


text:
Persieši, lūdieši un pūtieši bija tev karapulkā, vairogus un bruņucepures tie pie tevis uzkāruši – tā tevi greznojuši!


text:
Arvadas un Hēlēhas vīri no visām pusēm sargā tavus mūrus un gamādieši tavus torņus. Vairogus tie uzkāruši visapkārt mūriem – tie tevi darījuši varen skaistu!


text:
Taršīša ar tevi tirgojās milzum daudz mantām – sudrabu, dzelzi, alvu un svinu tie mija pret tavām precēm.


text:
Dedānas vīri ar tevi tirgojās, krastu krastiem tu miji preces – ziloņkaulu un melnkoku tev veda par maksu.


text:
Arāms tirgojās ar tevi milzum daudz labumiem – smaragdu, purpura audumu un rakstītām drānām, smalku linu, koraļļiem un rubīniem – to viņi tev ietirgoja.


text:
Jūda un Israēls tirgojās ar tevi Minnītas kviešiem un vīģēm, medu, eļļu un balzamu – to viņi tev ietirgoja.


text:
Dānieši un jāvānieši no Ūzālas mija ar tevi preces – apdarinātu dzelzi, kanēli un kalmes tie iemainīja.


text:
Šebas un Raamas tirgoņi ar tevi tirgojās – labākās smaržvielas, dārgakmeņus un zeltu viņi tev ietirgoja.


text:
viņi tev ietirgoja smalkas drānas, rakstainus purpurzilus audumus, raibus paklājus, pavedieniem savītus un mezgliem nopītus.


text:
Tavas bagātības, tavas preces, tavi tirgoņi, tavi jūrnieki, tavi stūrmaņi, tavi kuģu drīvētāji, tavi tirgoņi un visi tavi karavīri – ikviens, kas tavā pulkā, slīks jūras vidū tavas krišanas dienā!


text:
Kad tavi tirgoņi nāca no jūrām, tu remdēji ļaužu pulkus ar savām milzu bagātībām un savām precēm tu darīji bagātus zemju ķēniņus!


text:
“Cilvēka dēls, saki Tīras valdniekam: tā saka Kungs Dievs: savā sirds lepnībā tu teici: es esmu Dievs! Es sēžu dievu sēdeklī jūru viducī! Bet tu esi vien cilvēks, ne Dievs, kaut tu domā – tev Dieva prāts!


text:
tādēļ es pret tevi vedīšu svešiniekus, visvarmācīgākās tautas! Tie izraus savus zobenus pret tavu brīnišķo gudrību, tie sagānīs tavu dižumu!


text:
Vai tu vēl saki: es esmu Dievs, – kad klāt jau tavi kāvēji! Tu esi cilvēks, ne Dievs, savu kāvēju ķetnās.


text:
“Cilvēka dēls, sāc žēlabu dziesmu par Tīras ķēniņu. Saki viņam: tā saka Kungs Dievs: tu, pilnības paraugs, gudrību guvies un skaistumu smēlies,


text:
Ēdenē miti, Dieva dārzā! Tu greznojies dārgakmeņiem – rubīnu, topāzu, oniksu, hrizolītu, berilu, jašmu, safīru, tirkīzu, smaragdu. Zelta rotas un lietas bija jau gatavas dienā, kad tevi radīja.


text:
Tu tiki svaidīts par sargātāju ķerubu, es tevi liku svētajā Dieva kalnā, starp uguns akmeņiem tu staigāji!


text:
Tu tirgojies nerimtīgi, tavs prāts pildījās varasdarbiem – un tu grēkoji. Aptraipītu es tevi padzinu no Dieva kalna, patrencu no sargiem ķerubiem, no uguns akmeņiem.


text:
Tava sirds lepojās par tavu lieliskumu – dižošanās samaitāja tavu gudrību. Es tevi zemē nosviedīšu, ķēniņu priekšā es tevi likšu apsmieklā.


text:
Ar saviem pārkāpumiem, kas bez skaita, ar savu netaisno tirgošanos tu esi aptraipījis savu svētumu! Tādēļ es likšu ugunij no tevis izšauties – tā tevi rīs! Es tevi padarīšu par pelniem uz zemes – to redzēs ikviens, kas tevi uzlūkos!


text:
Saki: tā saka Kungs Dievs: redzi, es esmu pret tevi, Sidona! Es rādīšu savu varenību tavā vidū! Zināsiet, ka es esmu Kungs! Es spriedīšu tiesu! Es atklāšos svēts!


text:
Es uzsūtīšu mēri, asinis tecēs pa ielām, no zobena nokautie kritīs, tas nāks no visām pusēm! Zināsiet, ka es esmu Kungs!


text:
Ap Israēla namu vairs neaugs durstīgi ērkšķi un dzeloši dadži, kas no visām pusēm tos nievāja! Zināsiet, ka es esmu Kungs Dievs!


text:
Tā saka Kungs Dievs: es sapulcēšu Israēla namu no visām tautām, kurās tie izkaisīti! Es tautām atklāšos svēts! Viņi dzīvos savā zemē, ko es devu savam kalpam Jēkabam!


text:
Tur viņi dzīvos drošībā! Viņi cels namus un dēstīs vīnadārzus, viņi dzīvos drošībā! Es tiesāšu visus, kas apkārt, kas nievāja viņus! Zināsiet, ka es esmu Kungs!”


text:
Runā: tā saka Kungs Dievs: redzi, es esmu pret faraonu, Ēģiptes ķēniņu, – lielo nezvēru, kas gul starp straumēm! Tas saka: man pieder Nīla, sev es to radīju! –


text:
Bet es metīšu āķus tavos žokļos, tavas Nīlas zivis lips tev pie zvīņām. Es izvilkšu tevi no tavas Nīlas ar visām zivīm, ko pielipināju tev pie zvīņām!


text:
Es tevi pametīšu tuksnesī, tevi un visas Nīlas zivis! Klajā laukā tevi nometīs, ne tevi vāks, ne salasīs! Es tevi atdošu par barību zemes zvēriem un debesu putniem!


text:
kad tie ar plaukstu satvēra tevi, tu lūzi un iedūries tiem plecā! Kad tie atbalstījās pret tevi, tu pārlūzi – viņu gurniem tu liki ļodzīties.


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: redzi, es likšu zobenam nākt pār tevi! Es izkaušu tev gan cilvēkus, gan lopus!


text:
Ēģiptes zeme kļūs par izpostījumu un drupām! Tie zinās, ka es esmu Kungs! Tādēļ, ka viņš teica: Nīla ir mana! Sev es to radīju! –


text:
Tādēļ es esmu pret tevi un tavu Nīlu! Es padarīšu Ēģiptes zemi par drupām un izpostījumu no Migdolas līdz Svēnai, līdz pat Kūšas robežām!


text:
Es Ēģiptes zemi padarīšu par izpostījumu izdeldētu zemju vidū, un tās pilsētas – sagrautu pilsētu vidū, uz četrdesmit gadiem es ēģiptiešus izkaisīšu starp tautām un izsēšu tos pa valstīm!


text:
Tā saka Kungs Dievs: kad paies četrdesmit gadi, es ēģiptiešus sapulcēšu no visām tautām, kur tie izkaisīti!


text:
Es pārvedīšu ēģiptiešus no gūsta! Es viņus vedīšu uz Augšēģipti, viņu dzimto zemi, un viņi taps par pazemīgu valsti!


text:
Tā būs vispazemīgākā no valstīm, un tautu starpā tā vairs nepaaugstināsies – es to darīšu tik vāju, ka tā vairs nevaldīs pār tautām.


text:
Israēla namam tā nebūs vairs balsts, bet vainas atgādinātāja tiem, kas pie tās vērsušies, – tad tie zinās, ka es esmu Kungs Dievs!”


text:
“Cilvēka dēls, Bābeles ķēniņa Nebūkadnecara karaspēks ir jo smagi cīnījies ar Tīru – visiem noberztas kailas galvas un jēli pleci, bet ne viņam, ne karaspēkam nav nekādas atlīdzības par grūtajiem pūliņiem pie Tīras!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: es došu Bābeles ķēniņam Nebūkadnecaram Ēģiptes zemi, un viņš gūs mantu! Viņš laupīt laupīs un grābtin grābs – tā būs atlīdzība viņa karaspēkam!


text:
Todien es likšu celties Israēla nama ragam, un tev es likšu runāt viņu vidū. Tad tie zinās, ka es esmu Kungs!”


text:
Zobens nāks pār Ēģipti un mokas pār Kūšu. Ēģiptē kritīs nokautie, viņu mantu aizstieps, un pamatus sagraus.


text:
Tā saka Kungs: kas Ēģipti balstīja, tas kritīs! Tās varenā lepnība tiks gāzta! No Migdolas līdz Svēnai tie kritīs no zobena! – saka Kungs Dievs.


text:
Tai dienā ar kuģiem es sūtīšu vēstnešus, lai izbiedē Kūšas bezrūpīgos, pār tiem nāks mokas Ēģiptes dienā, un redzi – tās jau nāk!


text:
Viņš un viņa ļaudis – visvarmācīgākā tauta – tiks atvesti, lai noposta zemi. Tie izraus zobenus pret Ēģipti, zemi tie piepildīs nokautajiem!


text:
Nīlu es izsusināšu, zemi es pārdošu ļaunajiem, zemi un visu, kas tajā, es izdeldēšu ar svešinieku rokām! Es, Kungs, to teicu!


text:
Tā saka Kungs Dievs: es izdeldēšu elkus, es sadauzīšu tēlus Memfisā, Ēģiptes zemē vairs nebūs valdnieku, es uzsūtīšu bailes Ēģiptes zemei!


text:
Tahpanhēsā satumsīs diena, kad es tur salauzīšu Ēģiptes jūgu, un pienāks gals tās varenajai lepnībai. Tā mākonī tīsies, un tās ciematus aizdzīs gūstā.


text:
“Cilvēka dēls, es salauzu Ēģiptes ķēniņa faraona roku, un, redzi, neviens to nepārsies un zāles nedos, neuzliks pārsēju, ka tā atkal kļūtu stipra un varētu celt zobenu.


text:
Tādēļ, tā saka Kungs Dievs, es salauzīšu Ēģiptes ķēniņam faraonam abas rokas – gan veselo, gan salauzto, un es likšu, lai zobens izkrīt no viņa rokas!


text:
Es stiprināšu Bābeles ķēniņa rokas, es viņam došu savu zobenu, bet faraona rokas es salauzīšu, lai tas viņa priekšā vaid kā kauts!


text:
Es stiprināšu Bābeles ķēniņa rokas, bet faraona rokas sašļuks! Tad tie zinās, ka es esmu Kungs! Es savu zobenu likšu Bābeles ķēniņa rokā, un viņš to cels pret Ēģiptes zemi!


text:
Redzi, Asīrija bija ciedrs Lebanonā, skaistiem zariem, ēnainu lapotni, slaidu stumbru, tam galotne mākoņos sniedzās!


text:
Ūdeņi to izaudzēja, dzīles to kuplināja, upes plūda tam visapkārt, strautiem tecēdamas pie visiem meža kokiem.


text:
Tādēļ tas slējās pār visiem meža kokiem, tam kuploja zari un atvases garumā stiepās no bagātā ūdens plūduma!


text:
Visi debesu putni vija ligzdas tā zaros, visi lauka zvēri mazuļus dzemdēja zem tā zariem, visas varenās tautas mita tā pavēnī.


text:
Ciedri Dieva dārzā viņu neaizēnoja, pat cipreses nelīdzinājās viņa zariem, platānas nevarēja sacensties ar viņa pazarēm – neviens koks Dieva dārzā nebija līdzīgs skaistumā!


text:
Es to darīju tik skaistu, ar tik kupliem zariem, ka visi koki, kas auga Dieva dārzā Ēdenē, apskauda viņu!


text:
Tādēļ tā saka Kungs Dievs: tādēļ, ka tas bija paaugstinājies jo augstu un slēja galotni mākoņos, un tā sirds lepojās par savu augstumu,


text:
Svešinieki no visvarmācīgākajām tautām to nocirtīs un nometīs kalnos, viņa zari mētāsies visās ielejās. Visas zemes strautos atradīs viņa nolauztos zarus. Visas zemes ļaudis dosies projām no viņa pavēņa.


text:
Tādēļ lai neviens koks, kas pie ūdeņiem, nelielās un neslien galotni mākoņos. Un neviens, kas ūdenī veldzējas, lai nepaļaujas uz savu augstumu, jo tie visi lemti nāvei pazemē – kopā ar cilvēka dēliem, kas grimst bedrē!


text:
Tā saka Kungs Dievs: todien, kad tas nogāja šeolā, es sarīkoju apraudāšanu, es pār to sedzu bezdibeni un apturēju tā upes, un apstājās lielie ūdeņi. Es ietinu tumsā Lebanonu, un nokalta visi lauka koki.


text:
Es iztrūcināju visas tautas ar viņa kritiena troksni, kad nogrūdu šeolā kopā ar tiem, kas grimst bedrē! Pazemē nīkst visi labākie Ēdenes koki un labākie Lebanona koki, visi, kas bija veldzējušies ūdenī.


text:
Arī tie, kas starp tautām dzīvoja viņa pavēnī, līdz kopā ar viņu nogāja šeolā pie zobena nokautajiem.


text:
Ar kuru no Ēdenes kokiem tevi salīdzināt slavā un dižumā? Tu esi nogrūsts pazemē kopā ar Ēdenes kokiem, nu tu esi pie neapgraizītajiem, tu guli pie zobena kautajiem! – Tas ir faraons un visi viņa pulki,” saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, sāc žēlabu dziesmu par Ēģiptes ķēniņu faraonu, saki viņam: tu esi kā lauva starp tautām, kā jūras nezvērs, kas sakuļ upes, ar kājām saduļķo ūdeņus un sabradā straumes!


text:
Es nometīšu tevi zemē, klajā laukā es tevi nosviedīšu, visi debesu putni tev uzklups, visas zemes zvēri rīs tevi!


text:
Kad es tevi nīdēšu, es aizklāšu debesis un aptumšošu zvaigznes, es sauli ar mākoņiem aizklāšu, un mēness vairs nespīdēs!


text:
Visus spožos debesu spīdekļus tevis dēļ es aptumšošu, un zemi ar tumsu pārklāšu! – saka Kungs Dievs.


text:
Tevis dēļ es izbiedēšu daudzas tautas – to ķēniņiem šausmās sasliesies mati, kad vicināšu pret tiem savu zobenu, tie drebēs ik mirkli par savu dzīvību tajā dienā, kad tu kritīsi!


text:
Ar stipro zobeniem es gāzīšu tavus pulkus, tie – visvarmācīgākā tauta, tie sapostīs Ēģiptes dižumu un iznīcinās tās pulkus!


text:
Arī visus lopus, kas pie lielajiem ūdeņiem, es izdeldēšu – ne cilvēks, ne lops vairs nenāks tos saduļķot!


text:
Es izdeldēšu Ēģiptes zemi, neviens tur vairs nemitīs, es sitīšu visus tās iemītniekus, tad tie zinās, ka es esmu Kungs!


text:
Šī ir žēlabu dziesma, skandējiet to! Tautmeitas, skandējiet to! Par Ēģipti, par visiem tās pulkiem – skandējiet to!” – tā saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, vaimanā par Ēģiptes pulkiem un tā dižumu – tu kopā ar tautmeitām par tiem, kas pazemē, kas bedrē grimuši!


text:
Vareni stiprinieki ar saviem palīgiem tad Ēģiptei sauks no šeola: lejā nu nākuši, zemē nu gūluši neapgraizīti, zobena nokauti! –


text:
Viņu kaps ir visdziļākā bedre, tās pulki – visapkārt kapam, tie visi nokauti, no zobena krituši, kaut dzīvajo zemē tie iedvesa šausmas.


text:
Te ir Ēlāms ar visiem pulkiem visapkārt tā kapam – tie visi nokauti, no zobena krituši, tie noiet lejā neapgraizīti uz pazemi, kaut dzīvajo zemē tie iedvesa šausmas, kopā ar tiem, kas grimst bedrē, tie nes savu kaunu.


text:
Pie nokautajiem klāta tam gulta, visapkārt viņa kapam tā pulki, visi neapgraizīti, zobena kauti, kaut dzīvajo zemē tie iedvesa šausmas. Kopā ar tiem, kas grimst bedrē, tie nes savu kaunu, pie nokautajiem tie guldīti!


text:
Te Mešehs un Tubals, to pulki visapkārt viņu kapam, visi neapgraizīti, zobena kauti, kaut dzīvajo zemē tie iedvesa šausmas.


text:
Vai tie pie varenajiem nedus? – kas neapgraizīti krituši, tie nogājuši šeolā ar visiem ieročiem, zobenus pagalvī likuši – viņu vaina uz viņu kauliem! – kaut dzīvajo zemē šie varoņi iedvesa šausmas.


text:
Te ir Edoms, tā ķēniņš un visi augstmaņi guldīti pie varenajiem, pie zobena kautajiem, tie dus pie neapgraizītajiem, pie tiem, kas grimst bedrē!


text:
Te ir visi ziemeļu valdnieki un visi sidonieši, tie ar kaunu dodas lejā pie nokautajiem, kaut arī viņu spēks – reiz šausmas! Tie dus neapgraizīti pie zobena kautajiem un nes savu kaunu kopā ar tiem, kas grimst bedrē!


text:
Faraons ieraudzīs tos un rims bēdāt par saviem pulkiem, zobens ir kāvis faraonu un visu viņa karaspēku! – tā saka Kungs Dievs,


text:
es iedvesīšu šausmas dzīvajo zemē! Faraons un visi viņa pulki gulēs pie neapgraizītajiem, pie zobena kautajiem!” – tā saka Kungs Dievs.


text:
“Cilvēka dēls, runā ar saviem tautiešiem un saki tiem: ja es lieku zobenam nākt pār kādu zemi un šīs zemes ļaudis ieceļ kādu no savējiem par sargu,


text:
Ja kāds dzird raga skaņas, bet neņem vērā, ka zobens tuvojas, tad pats ir atbildīgs par savu dzīvību.


text:
Viņš dzirdēja raga skaņas, bet neņēma vērā – lai pats atbild par savu dzīvību, – bet, kurš uzklausīs brīdinājumu, tas paglābs dzīvību!


text:
Un, ja sargs redz, ka zobens tuvojas, bet nepūš ragu un nebrīdina ļaudis par tuvojošos zobenu, un tas paņem kāda dzīvību – tad tā ir paņemta viņa vainas dēļ, bet atbildību es atprasīšu no sarga!


text:
Cilvēka dēls, es tevi ieceļu par sargu Israēla namam! Kad tu dzirdēsi mani runājam, tad brīdini viņus manā vārdā.


text:
Kad es ļaundarim teikšu: ļaundari, tev jāmirst! – bet tu nerunāsi ar ļaundari, brīdinādams to par viņa darbiem, tad ļaundaris mirs savas vainas dēļ, bet viņa dzīvību es atprasīšu no tevis!


text:
Ja tu ļaundari brīdināsi, lai tas atgriežas no saviem darbiem, bet viņš no tiem neatgriezīsies, tad viņš mirs pats savas vainas dēļ, bet tu savu dzīvību būsi glābis.


text:
Cilvēka dēls, runā ar Israēla namu: jūs sakāt: mūsu pārkāpumi un grēki nāk pār mums, mēs tajos iznīkstam! Kā lai mēs dzīvojam?! –


text:
Saki tiem: kā es esmu dzīvs, saka Kungs Dievs, man nav prieka par ļaundara nāvi – lai ļaundaris atgriežas no saviem darbiem un dzīvo! Atgriezieties! Atgriezieties no saviem ļaunajiem darbiem! Kādēļ jums mirt, Israēla nams?!


text:
Cilvēka dēls, saki saviem ļaudīm: taisno neglābs viņa taisnība, ja viņš sāks grēkot, un ļaundari nenogāzīs viņa ļaunums, ja tas atgriezīsies no saviem grēkiem! Un, ja taisnais sāks grēkot, viņš nepaliks dzīvs!


text:
Ja es saku taisnajam, ka tas dzīvos, un viņš paļausies uz savu taisnību un darīs netaisnību, tad neko no viņa taisnības nepieminēs, bet viņš mirs netaisnības dēļ, ko darījis.


text:
Ja es saku ļaundarim: tiešām tu mirsi! – bet viņš atgriežas no saviem grēkiem, dara tiesu un taisnību,


text:
ja ļaundaris atdod ķīlu un atmaksā nolaupīto, seko dzīvības likumam un nedara netaisnību, tad viņš dzīvos un nemirs!


text:
Tas notika mūsu gūsta divpadsmitā gada desmitā mēneša piektajā dienā – pie manis atnāca kāds, kurš bija izglābies no Jeruzālemes, un sacīja: “Pilsēta ir pagalam!”


text:
Iepriekšējā vakarā, pirms atnāca bēglis, Kunga roka bija pār mani un atdarīja manu muti. No rīta atnāca viņš, un mana mute bija atdarīta – es vairs nebiju mēms!


text:
“Cilvēka dēls, tie, kas dzīvo drupās, Israēla zemē, saka: Ābrahāms bija viens, un viņš iemantoja zemi. Mēs esam daudzi, un mums zeme tika dota īpašumā!


text:
Saki tiem: tā saka Kungs Dievs: savu upuru gaļu jūs ēdat ar asinīm, acis pievērsuši elkiem, jūs izlejat asinis! Kādēļ lai jums piederētu zeme?!


text:
Jūs paļaujaties uz savu zobenu un darāt preteklības, viens otra sievu jūs padarāt nešķīstu! Kādēļ lai jums piederētu zeme?!


text:
Saki tiem: tā saka Kungs Dievs: kā es esmu dzīvs – tie, kas drupās dzīvo, kritīs no zobena. Tos, kas uz lauka, es atdošu zvēriem par barību. Tie, kas nocietinājumos un alās, mirs no mēra.


text:
Zemi es padarīšu par izpostījumu un gruvešiem, pienāks gals tās varenībai. Israēla kalni būs izdeldēti, tur neviens nestaigās!


text:
Tad tie zinās, ka es esmu Kungs! Es padarīšu zemi par izpostījumu un gruvešiem preteklību dēļ, ko tie darījuši!”


text:
“Cilvēka dēls, tavi ļaudis runā par tevi pie mūriem un namu durvīs, viens otram tie saka: nāciet! Iesim klausīties vēsti no Kunga! –


text:
Un mani ļaudis nāk pie tevis kā parasti, apsēžas tavā priekšā un klausās, ko tu saki, bet neko nedara. Viņi ir mīļi ar muti, bet sirds tiem dzenas pēc netaisnas peļņas!


text:
Redzi, tu tiem esi kā mīlīga dziesma, ar skaistu balsi un jauku spēli, jo tie klausās tavus vārdus, bet nepilda tos.


text:
“Cilvēka dēls, pravieto par Israēla ganiem! Saki šiem ganiem: tā saka Kungs Dievs: vai! Israēla ganiem, kuri gana tikai paši sevi! Vai tad ganiem nav jāgana avis?!


