# verses

text:
“Šeit apglabāti sirmgalvis priesteris, sirmgalve un septiņi bērni, kuru nāvē vainojams tirāns, kas gribēja varmācīgi iznīdēt jūdu dzīves iekārtojumu;


text:
Balvas devējs bija krietnums, kas pārbaudīja viņu izturību, uzvaras balva bija neiznīcība mūžīgajā dzīvē.


text:
Kurš gan neapbrīnoja šos cīnītājus, kas iestājās par Dieva iedibinātajiem likumiem? Kurš nebija pārsteigts par viņiem?


text:
Tā arī viņi tiek godāti, jo kļuvuši svēti, apliecinot Dievam godu, un gods viņiem tiek izrādīts arī par to, ka, pateicoties viņiem, ienaidnieki neguva uzvaru pār mūsu tautu,


text:
ka tirāns saņēma sodu un dzimtā zeme tika attīrīta. Viņi bija it kā izpirkšanas maksa par tautas grēkiem.


text:
Caur šo dievbijīgo asinīm un viņu nāvi kā grēku izpirkšanu dievišķā providence, kas iepriekš Israēlam bija uzsūtījusi daudz ļauna, to atkal izglāba.


text:
Bet tirāns Antiohs, redzēdams viņu krietno drosmi un izturību mocībās, pasludināja saviem karavīriem viņus par izturības paraugu


text:
un panāca, ka tie kļūst drosmīgi un vīrišķīgi gan kājnieku kaujās, gan aplenkšanā. Tā viņš sagrāva un uzvarēja visus savus ienaidniekus.


text:
Pēcnācēji no Ābrahāma sēklas, visi Israēla bērni! Paklausiet bauslībai un vienmēr sargājiet savu dievbijību –


text:
zinot, ka kungs pār kaislībām ir dievbijīgs prāts, ne tikai pār tām, kas cilvēkam iekšā, bet arī pār ārējām ciešanām!


text:
Tādēļ arī šos, kas, pretodamies kaislībām, dievbijības dēļ labprāt atdeva savu miesu ciešanām, cilvēki ne tikai apbrīnoja, bet atzina par dievišķiem.


text:
Pateicoties viņiem, tauta atguva mieru un, atjaunojusi tēvzemē bauslības noteikto kārtību, patrieca ienaidniekus.


text:
Tirāns Antiohs ir saņēmis sodu gan uz zemes, gan arī miris izcieš sodu, jo, tā kā viņš nekādi nespēja piespiest jeruzālemiešus pieņemt svešas cilts paražas un atteikties no tēvutēvu iedibinātā dzīves veida, viņš pameta Jeruzālemi un devās karagājienā pret Persiju.


text:
“Es biju šķīsta jaunava un nepārkāpu tēva mājas slieksni, un stingri turējos pie tā, ka es kā sieviete esmu radīta no ribas.


text:
Mani nepazudināja pavedinātājs klajā laukā un manu nevainību nesagandēja viltīgais pavedinātājs čūska.


text:
Savus brieduma gadus es vadīju kopā ar vīru, un, kad šie bērni pieauga, viņu tēvs nomira. Viņš ir svētlaimīgs, jo piedzīvoja laiku, kad bija bērni, bet nepiedzīvoja to sāpju brīdi, kad bērnu vairs nav.


text:
Viņš lasīja jums priekšā par Ābelu, kuru nogalināja Kains, par Īzaku kā dedzināmo ziedojuma upuri un par Jāzepa gūstu.


text:
Viņš lika jums ielāgot arī Jesajas sacerējumu, kurā teikts: “Kaut arī tu iesi caur uguni, liesma tevi nesadedzinās.”


text:
Viņš skandēja jums Sālamana sakāmvārdus, kur teikts: “Tas ir dzīvības koks tiem, kas dara viņa gribu.”


text:
Cik rūgta un reizē arī nerūgta bija toreiz tā diena, kad nežēlīgais hellēņu tirāns savos drausmīgajos katlos ar uguni apdzēsa uguni un, aizsvilies mežonīgās dusmās, vilka šos Ābrahāma meitas septiņus bērnus uz katapultu un tad atkal uz citām mocībām –


text:
Šos noziegumu izdarītājus jau ir piemeklējusi Dieva taisnā tiesa, un tā vēl turpmāk piemeklēs nolādēto tirānu.


text:
Bet Ābrahāma pēcteču bērni kopā ar uzvaras balvu guvušo māti ir piepulcējušies senču korim un no Dieva saņēmuši savas dvēseles šķīstas un nemirstīgas.


text:
Joakims bija ļoti bagāts, pie mājas viņam bija dārzs. Pie Joakima pulcējās jūdi, jo viņš bija visslavenākais no visiem.


text:
Tajā gadā no vecajiem tika izvēlēti divi tiesneši, par kuriem Kungs valdnieks bija teicis: “Nekrietnība nāk no vecajiem Bābelē, kuri kā tiesneši valda pār tautu pēc sava prāta.”


text:
Kad šie divi tiesneši ieraudzīja Zuzannu dienas vidū ienākam dārzā un pastaigājamies, viņus pārņēma iekāre.


text:
Visas viņu domas saistījās tikai ar viņu, tie novērsa acis no debesīm un aizmirsa iztiesājamās lietas.


text:
Viņi teica viens otram: “Iesim mājās, ir jau klāt maltītes laiks.” Izgājuši no dārza, viņi aizgāja katrs uz savu pusi.


text:
Taču tūdaļ viņi pagriezās un atnāca atpakaļ tajā pašā vietā. Pratinot viens otru, viņi abi atzina savu iekāri. Tad viņi vienojās sagaidīt izdevīgu brīdi, kad Zuzannu varētu sastapt vienu pašu.


text:
Un kad, viņiem glūnot, gadījās piemērota diena, Zuzanna tāpat kā pirms dažām dienām, ieradās dārzā ar divām meitenēm un gribēja nomazgāties, jo bija karsts laiks.


text:
Tad viņa teica meitenēm: “Atnesiet man eļļu un ziedi un aizslēdziet dārza vārtus. Es gribu nomazgāties.”


text:
Meitenes izdarīja, kā bija likts, aizslēdza dārza vārtus un izgāja pa sānu vārtiņiem, lai atnestu, kas bija pavēlēts. Viņām nebija ne jausmas par vecajiem, jo tie bija noslēpušies.


text:
Viņi teica: “Redzi, dārza vārti ir aizslēgti, un neviens mūs neredz. Mēs degam iekārē pēc tevis, tādēļ paliec pie mums un padodies mums.


text:
Ja tu tā nedarīsi, mēs liecināsim pret tevi un teiksim, ka ar tevi kopā bija kāds jauneklis un tādēļ tu aizsūtīji meitenes prom.”


text:
Tad Zuzanna smagi nopūtās un teica: “Ak vai, kādās briesmās esmu nokļuvusi! Ja es to darīšu, man draud nāve, bet, ja ne, es nespēšu izbēgt no jūsu rokām.


text:
Kad vecajie savu sakāmo bija pateikuši, mājas kalpotājus pārņēma kauns, jo nekas tāds par Zuzannu nekad vēl nebija teikts.


text:
Kad nākamajā dienā ļaudis sapulcējās pie viņas vīra Joakima, ieradās arī abi vecajie. Viņi bija ļauna un netaisna nodoma pārņemti panākt, lai Zuzannu sodītu ar nāvi.


text:
Abi nekrietnie vīri pavēlēja viņai atsegt seju, jo tā bija aizklāta, lai viņi vēl varētu apmierināt savu iekāri pēc viņas skaistuma.


text:
Bet vecajie teica: “Kad mēs vieni pastaigājāmies dārzā, viņa tur ienāca ar divām kalponēm. Viņa lika dārza vārtus aizslēgt un aizsūtīja kalpones prom.


text:
Mēs redzējām viņus abus kopā. Tā kā jauneklis bija stiprāks par mums, mēs nevarējām viņu noturēt, un, atvēris dārza vārtiņus, viņš aizlaidās.


text:
Viņa negribēja mums to teikt. Mēs apzvēram to.” Un visa sinagoga viņiem noticēja, jo viņi bija vecajie un tiesneši pār tautu. Zuzanna tika notiesāta uz nāvi.


text:
Tad viņa sāka kliegt skaļā balsī: “Mūžīgais Dievs! Tu, kam ir atklāts viss, kas apslēpts, tu, kas zini visu, kas bijis, pirms vēl tas tapis,


text:
tu zini, ka viņi ir melīgi liecinājuši pret mani. Redzi, es tieku sodīta ar nāvi, lai gan neesmu darījusi neko no tā, par ko viņi mani nekrietni apsūdz.”


text:
Kad viņu veda projām, lai nogalinātu, Dievs pamodināja Svēto Garu jauneklī, kura vārds bija Daniēls.


text:
Tad Daniēls nostājās pūļa vidū un sacīja: “Jūs nelgas, Israēla dēli! Bez tiesas un lietas skaidras izzināšanas jūs notiesājāt Israēla meitu.


text:
Un ļaudis nekavējoties atgriezās. Vecajie teica Daniēlam: “Nāc, sēdies mūsu vidū un ziņo, kas tev sakāms, jo Dievs tev ir licis to vēstīt.”


text:
Kad tie bija nošķirti viens no otra, Daniēls lika pasaukt vienu no viņiem un teica viņam: “Tu, kas jau sen esi krājis ļaunumu, zini, ka tagad ir nākuši gaismā tavi pārkāpumi,


text:
kurus tu līdz šim esi darījis, netaisni tiesādams. Nevainīgos tu esi notiesājis, vainīgos atbrīvojis no soda, lai gan Kungs saka: nenogalini nevainīgo un taisno!


text:
Un tagad – ja jau tu Zuzannu redzēji, tad pasaki, kas tas bija par koku, zem kura tu viņus redzēji kopā?” Tas atbildēja: “Zem pistācijas koka.”


text:
Daniēls teica: “Patiesi, tavi meli nāk pār tavu galvu. Ar Dieva ziņu Dieva eņģelis tevi pāršķels uz pusēm.”


text:
Atlaizdams šo, Daniēls lika atvest otru vecajo un teica viņam: “Tu esi Kanaāna sēkla, nevis Jūdas. Skaistums tevi ir pavedinājis uz maldiem, un iekāre sagrozījusi tavu sirdi.


text:
Tā jūs esat darījuši ar Israēla meitām, un viņas bailēs padevās jums. Bet Jūdas meita nepakļāvās jūsu nekrietnībai.”


text:
Tad Daniēls teica: “Patiesi, arī tavi meli nāk pār tavu galvu. Tā Kunga eņģelis stāv šeit ar zobenu, lai pārcirstu tevi vidū pušu un jūs abus pazudinātu nāvē.”


text:
Un viņi metās virsū abiem vecajiem, kurus Daniēls bija piespiedis pašiem ar savu muti apliecināt, ka viņi devuši viltus liecību.


text:
Viņus sodīja pēc Mozus bauslības nogalinot, jo viņi paši to nekrietni bija lēmuši savam tuvākajam. Tā tajā dienā tika izglābtas nevainīgas asinis.


text:
Helkijs un viņa sieva slavēja Dievu pateicībā par savu meitu Zuzannu, tāpat arī viņas vīrs Joakims un visi tuvinieki, jo nekāda nepiedienība viņas rīcībā netika atrasta. No šīs dienas turpmāk Daniēls kļuva varens savas tautas acīs.


text:
Grēku dēļ, kurus jūs esat pastrādājuši pret Dievu, Bābeles ķēniņš Nebūkadnecars jūs kā gūstekņus vedīs uz Bābeli.


text:
Nonākuši Bābelē, jūs tur būsiet daudzus gadus, pavadīdami ilgu laiku, līdz pat septītajai paaudzei, bet pēc tam es jūs izvedīšu no turienes ar mieru.


text:
Tur Bābelē jūs redzēsiet sudraba, zelta un koka dievekļus, kurus nēsā uz pleciem, lai izrādītu un iedvestu bailes citām tautām.


text:
Kad jūs redzat, ka ļaužu pūļi tos, no visām pusēm apstājuši, pielūdz, sakiet savā prātā: “Tevi vajag pielūgt, Kungs!”


text:
Viņu valoda ir meistaru noslīpēta, un paši tie tērpušies zeltā un sudrabā, bet viņos nav patiesības, un viņi nespēj runāt.


text:
Un gluži kā meitenei, kas mīl rotas, viņi izgatavo vainagus no zelta un liek saviem dievekļiem galvā.


text:
Gadās arī, ka priesteri nolaupa dievekļiem zeltu un sudrabu un izlieto savām vajadzībām, pat dāvina kaut ko no tā arī savām maukām.


text:
Viņi ietērpj savus sudraba, zelta un koka dievekļus kā cilvēkus greznos tērpos, bet tie nav pasargāti nedz no rūsas, nedz kodēm.


text:
Dievekļi ir tērpti purpurā, bet no to sejām jāberž nost bieza putekļu kārta, jo viņu tempļi ir putekļaini.


text:
Un dievekļa rokās ir scepteris kā cilvēkam, kas ir zemes tiesnesis, bet tas nespēj notiesāt nevienu, kas pret viņu nogrēkojies.


text:
Labajā rokā tam ir zobens un cirvis, bet tas nespēj pats sevi paglābt nedz no kara, nedz laupītājiem.


text:
Jo gluži kā sasists trauks, kas cilvēkam kļuvis nederīgs, tādi ir arī šie dievekļi, kas novietoti tempļos.


text:
Un, gluži kā tas, kurš noziedzies pret savu valdnieku, ir ieslodzīts pagalmā ar nožogojumu no visām pusēm, lai pēc tam tiktu sodīts ar nāvi, arī šo dievekļu namus priesteri padara noslēgtus ar durvīm, slēdzenēm un aizbīdņiem, lai laupītāji tos neizlaupītu.


text:
Tie ir kā tāds nama baļķis, to sirdis saēd un sagrauž zemes tārpi – viņus pašus un viņu tērpu, bet viņi to nejūt.


text:
Ja no zelta, ar ko tie pārklāti skaistuma dēļ, nenoberztu rūsu, dievekļi vairs nebūtu spoži; un, kad tie tika atlieti zeltā, viņi paši to nejuta.


text:
Tos bezkājainus nes uz pleciem, tā cilvēkiem parādot, cik tie ir nožēlojami. Kaunu jūt arī viņu kulta kalpi, jo, zemē nogāzušies, dievekļi paši piecelties nespēj.


text:
Tāpat arī, ja kāds tos uzslej stāvus, tie paši saviem spēkiem nespēj kustēties, un, ja kāds tos sagāž slīpi, tie nespēj iztaisnoties; gluži kā miroņiem tiem tiek pienestas dāvanas.


text:
Upurus, ko tiem pienes, priesteri izmanto ļaunprātīgi, tos pārdodami; arī viņu sievas no upuriem sev paņem daļu iesālīšanai, bet nedalās nedz ar nabago, nedz vārgo. Upuriem pieskaras arī nešķīsta sieviete un grūtniece.


text:
Kā gan tie varētu tikt saukti par dieviem! Šiem sudraba, zelta un koka dievekļiem dāvanas pienes sievietes.


text:
Viņi skaļi gaudo un kliedz savu dievekļu priekšā, gluži kā tie, kas bēru piemiņas mielastā apraud mirušo.


text:
Ja dievekļiem kāds nodara vai nu ļaunu, vai labu, tie neko nespēj atlīdzināt. Tie nespēj valdnieku nedz iecelt, nedz atcelt.


text:
Tāpat tie nespēj dot nedz bagātību, nedz nieka naudu. Ja kāds tiem kaut ko svēti apsolījis nepilda, tie nespēj atriebt.


text:
Viņi līdzinās klinšu akmeņiem, šie, no koka darinātie, apzeltītie un apsudrabotie; un tie, kas viņiem kalpo, ir apkaunoti.


text:
Arī paši kaldieši pret tiem izturas necienīgi. Kad viņi ierauga kādu mēmo, kurš nespēj runāt, viņi pienes tam klāt Bēlu un pavēl runāt, it kā tas būtu spējīgs dzirdēt.


text:
Kad kādu no tām garāmgājējs aizvelk pie sevis, lai ar viņu pārgulētu, viņa nozākā savu biedreni, ka tā nav tikusi novērtēta tik augstu kā viņa un tās niedru josta nav sarauta.


text:
Dievekļi ir koktēlnieku un zeltkaļu darinājums. Nekas cits tie nevar būt kā vienīgi tas, ko amatnieki no tiem gribējuši izveidot.


text:
Kad izceļas karš vai nelaimes, priesteri apspriežas savā starpā, kur tie varētu kopā ar saviem dievekļiem paslēpties.


text:
Būdami koka darinājumi, kas ir apzeltīti un apsudraboti, tie skaidri parāda, ka ir neīsti. Visām tautām un visiem valdniekiem būs skaidrs, ka tie nav dievi, bet cilvēku roku darbs, un tajos nav nekā no Dieva darba.


text:
tie neiztiesās tiesu starp tiem un nepasargās to, kam tiek darīts pāri, jo tie to nespēj. Tie ir kā vārnas starp debesīm un zemi.


text:
Kad apzeltīto vai apsudraboto koka dievekļu templī izcelsies ugunsgrēks, priesteri aizbēgs prom un izglābsies, bet tie kā baļķi, kas iebūvēti namā, sadegs.


text:
Tie nespēj paglābties nedz no zagļiem, nedz laupītājiem, kas, būdami stiprāki, atņem tiem gan zeltu, gan sudrabu, gan tērpu, kas tiem apkārt, bet tie nespēj paši sev palīdzēt.


text:
Tādēļ stiprāks ir valdnieks, kas parāda drosmi, un vērtīgāks ir mājā lietojams trauks nekā šie neīstie dievi; labākas ir durvis, kas pasargā mantu, kas namā atrodas, nekā šie neīstie dievi, un labāks ir koka stabs valdnieka pilī nekā šie neīstie dievi.


text:
Kad Dievs pavēl mākoņiem nosegt visu apdzīvoto zemi, tie paklausīgi izpilda uzdoto; un uguns, kas tiek raidīta no augšas, lai sadragātu kalnus un nopostītu mežus, dara to, kas pavēlēts.


text:
Tādēļ tie nav jāuzskata un jādēvē par dieviem, jo tie nespēj nedz tiesu spriest, nedz darīt labu cilvēkiem.


text:
Gluži kā biedēklis sakņu dārzā, kas tur neko nenosargā, tā arī viņu dievekļi ir no koka, apzeltīti un apsudraboti. Dievekļi kā ērkšķu krūms vai mironis.


text:
Tāpat arī viņu koka dievekļi, apzeltīti un apsudraboti, ir pielīdzināmi ērkšķu krūmam dārzā, uz kura nosēžas visādi putni, un mironim, kas izmests tumsā.


text:
No tā, ka viņu purpura spoži mirdzošais tērps pūstot sairst, jūs sapratīsiet, ka tie nav dievi; un arī viņi paši ar laiku tiks saēsti un būs par apkaunojumu zemei.


text:
Šos vārdus grāmatā ir uzrakstījis Baruhs, Nērijas dēls. Nērija bija Maasaja dēls, tas Sedekija, tas Asadija, tas Helkija dēls – Bābelē


text:
Šos grāmatas vārdus Baruhs lasīja priekšā Jehonijam, Joakima dēlam, Jūdas ķēniņam, un visu priekšā, kas bija ieradušies klausīties,


text:
vareno un ķēniņu dēlu priekšā, vecajo un visas tautas priekšā, gan lielu, gan mazu – visu, kas dzīvoja Bābelē pie Sudas upes.


text:
un nosūtīja to uz Jeruzālemi Joakimam, Helkija, Saloma dēla, dēlam, priesterim, kā arī citiem priesteriem un visiem ļaudīm, kas līdz ar viņiem atradās Jeruzālemē,


text:
kad Baruhs bija saņēmis no tempļa, Kunga nama, iznestos traukus, tie bija sudraba trauki, kurus izgatavot bija licis Sedekijs, Josija dēls, Jūdas ķēniņš, lai nogādātu tos atpakaļ uz Jūdas zemi sivāna mēneša desmitajā dienā,


text:
pēc tam kad Nebūkadnecars, Bābeles ķēniņš, bija viņam līdz ar Jehoniju, ķēniņiem, gūstekņiem, augstmaņiem un zemes vienkāršajiem ļaudīm licis aiziet no Jeruzālemes un aizvedis uz Bābeli.


text:
Viņi rakstīja: “Redzi, mēs sūtām jums naudu. Nopērciet par to dedzināmos upurus, grēku atlaišanas upurus, lejamos upurus un sagādājiet mannu. Visu to pienesiet kā upuri Kungam, mūsu Dievam,


text:
un aizlūdziet par Nebūkadnecaru, Bābeles ķēniņu, un Baltazaru, viņa dēlu, lai viņu dienas uz zemes ir kā debess dienas.


text:
Un lai Dievs mums dod spēku un mūsu acīm gaismu, lai mēs dzīvojam, patverdamies Nebūkadnecara, Bābeles ķēniņa, ēnā un viņa dēla Baltazara ēnā un kalpojam viņiem daudzas dienas un iemantojam viņu žēlastību.


text:
Aizlūdziet Kungu, mūsu Dievu, arī par mums, jo mēs esam grēkojuši pret Kungu, mūsu Dievu, un Kungs kopš tās dienas nenovērsa savas dusmas un īgnumu no mums.


text:
Lasiet šo grāmatu, mēs to sūtām jums tādēļ, lai jūs to lasītu priekšā Kunga namā svētku dienā un dienās, kas tam piemērotas. Sakiet tā:


text:
un tiem, kas dzīvo Jeruzālemē, mūsu ķēniņiem un mūsu amatvīriem, mūsu priesteriem, mūsu praviešiem un mūsu tēviem


text:
un neesam bijuši viņam paklausīgi, un neesam ieklausījušies Kunga, mūsu Dieva, balsī sekot tām Kunga pavēlēm, kuras viņš mums devis.


text:
Kopš dienas, kad Kungs izveda mūsu tēvus no Ēģiptes, līdz šai dienai mēs esam bijuši nepaklausīgi Kungam, mūsu Dievam, un atsacījušies ieklausīties viņa balsī.


text:
Tādēļ tagad mūs ir pārņēmis posts un lāsts, par ko Kungs bija teicis savam kalpam Mozum tai dienā, kad viņš izveda mūsu tēvus no Ēģiptes, lai dotu mums zemi, kur plūst piens un medus.


text:
Bet mēs neklausījāmies Kunga, mūsu Dieva, balsī, kad viņš runāja caur praviešiem, kurus viņš sūtīja mums.


text:
Katrs mēs rīkojāmies pēc sava samaitātā sirdsprāta, kalpojot citiem dieviem, darot ļaunus darbus Kunga, mūsu Dieva, acu priekšā.


text:
Dievs ir pildījis savu vārdu, ko viņš teica mums un mūsu tiesnešiem, kas sprieda tiesu Israēlā, mūsu ķēniņiem, mūsu amatvīriem, Israēla un Jūdas ļaudīm.


text:
Nekas tāds vēl nebija noticis zem šīm debesīm, ko viņš izdarīja ar Jeruzālemi, kā tas ir rakstīts Mozus bauslībā:


text:
Viņš nodeva mūsu ļaudis pakļautībā visām tām ķēniņu valstīm, kādas vien mums bija apkārt, lai mēs būtu nicināti un atstumti no visiem apkārtnē, kur vien Kungs mūsu ļaudis bija izkaisījis.


text:
Viņi nokļuva apakšā, nevis augšā, tādēļ ka mēs bijām grēkojuši pret Kungu, mūsu Dievu, neklausīdamies viņa balsī.


text:
bet Kungs ir bijis nomodā par šīm ļaundarībām un vērsies pret mums, tādēļ ka Kungs ir taisnīgs visos savos darbos, ko viņš ir darījis mums.


text:
Un tagad, Kungs, Israēla Dievs, kas esi izvedis savu tautu no Ēģiptes ar savu spēcīgo roku, ar zīmēm un brīnumiem, ar savu vareno spēku un augstu pacelto delmu, tu sev esi radījis vārdu, kā tas ir šodien.


text:
Kungs, mūsu Dievs, mēs esam grēkojuši, bijuši bezdievīgi un netaisni pret visiem taviem taisnības likumiem.


text:
Lai tavas dusmas vēršas prom no mums, jo mūsu ir palicis maz to tautu vidū, starp kurām tu mūs esi izkliedējis.


text:
Uzklausi, Kungs, mūsu lūgšanas un mūsu vajadzības, izglāb mūs tevis paša dēļ un parādi mums savu žēlastību to priekšā, kuri mūs ir aizveduši.


text:
Lai visa zeme atzīst, ka tu esi Kungs, mūsu Dievs, tādēļ ka pēc tava vārda ir nosaukts Israēls un visa viņa dzimta.


text:
Kungs, pievērs savu skatienu no sava svētā nama un iedomājies par mums, pagriez savu ausi un ieklausies.


text:
Atver, Kungs, savas acis un paskaties; ne jau mirušie pazemē, kuriem dzīvības dvaša no viņu iekšām atņemta, cels Kungu slavā un apliecinās viņa taisnību,


text:
bet dzīva dvēsele, kuru nomāc lielas bēdas, kas staigā salīkusi un vārga, kuras acu gaisma ir vāja; dvēsele, kas slāpst, tā tevi, Kungs, cels slavā un apliecinās tavu taisnību.


text:
Kungs, mūsu Dievs, mēs noliekam tava vaiga priekšā mūsu lūgšanas pēc žēlastības, nevis mūsu tēvu un ķēniņu taisno darbu dēļ,


text:
jo savas dusmas un neiecietību tu esi vērsis pret mums, kā tu esi runājis caur saviem kalpiem, praviešiem.


text:
Tā saka Kungs: “Lokiet savu muguru un strādājiet Bābeles ķēniņa labā, un jūs apmetīsieties zemē, kuru es apsolīju jūsu tēviem.


text:
es darīšu tā, ka Jūdas pilsētās un Jeruzālemes apkārtnē apklusīs prieka un līksmības balsis, līgavas un līgavaiņa balsis un visa zeme būs iedzīvotāju pamesta.”


text:
Mēs nepaklausījām tavai balsij – kalpot Bābeles ķēniņam, un tu esi turējis savu vārdu, ko tu teici caur saviem kalpiem, praviešiem: mūsu ķēniņu un mūsu tēvu kauli tiks aiznesti prom no savas vietas.


text:
Un, redzi, tie ir izmesti dienas svelmē un nakts aukstumā, un viņi paši nomira smagās mokās, badā, zobena nokauti un padzīti.


text:
Tu, Kungs, mūsu Dievs, mums esi darījis tā, kā pieklājas tavai laipnībai un tavai lielajai žēlsirdībai,


text:
kā tu esi teicis caur savu kalpu Mozu tajā dienā, kad tu pavēlēji viņam pierakstīt tavu bauslību Israēla dēliem:


text:
“Ja jūs nepaklausīsiet manai balsij, patiesi, šis skaitā milzīgais pulks taps niecīgs starp citām tautām, kur es viņus izkliedēšu.


text:
Es zinu, ka viņi mani nepaklausīs, tādēļ ka viņi ir stūrgalvīga tauta, bet viņi savai sirdij pievērsīsies zemē, uz kuru tie tiks aizvesti,


text:
un viņi aizgriezīsies prom no savas stūrgalvības un nekrietniem darbiem, jo viņi atcerēsies savu tēvu ceļu, kas bija grēkojuši Kunga priekšā.


text:
Es viņus atvedīšu atpakaļ uz zemi, kuru ar zvērestu esmu apsolījis viņu tēviem Ābrahāmam, Īzakam un Jēkabam, un viņi būs ķēniņi tajā. Es vairošu viņu skaitu, un tie neies mazumā.


text:
Un es ar tiem slēgšu mūžīgu derību, ka esmu viņu Dievs un viņi ir mana tauta, un es nekad vairs neizraidīšu savu tautu no zemes, ko esmu tiem devis.””


text:
Visvarenais Kungs, Israēla Dievs! Uzklausi Israēla mirušo un viņu dēlu lūgšanas; viņi ir nogrēkojušies tavā priekšā, jo nav uzklausījuši Kunga, sava Dieva, balsi, tādēļ arī mums piemeties šis posts.


text:
Tu esi iedvesis mūsu sirdīs bijāšanu pret tevi, lai mēs sauktu pēc tava vārda, un mēs tevi slavēsim, dzīvodami svešatnē, tādēļ ka savā sirdī esam novērsušies no jebkuras netaisnības, ar kādu mūsu tēvi ir grēkojuši pret tevi.


text:
Redzi, mēs šodien esam svešajā zemē, kur tu mūs izklīdināji par apkaunojumu, par lāstu, par sodību mūsu tēvu netaisnības dēļ, jo viņi bija atkāpušies no Kunga, mūsu Dieva.”


text:
Mācies saprast, kur ir gudrība, spēks un saprašana, lai tu zinātu, kur ir ilgs mūžs un dzīvošana, kur ir gaisma acīm un miers.


text:
un tie, kas rotaļās izklaidējas ar debesu putniem? Kur tie, kas sakrājuši sudrabu un zeltu, uz ko cilvēki tik ļoti paļaujas, un kuru alkatībai nav gala?


text:
Viņiem nebija saprašanas par tās takām, tādēļ pie tās nenonāca, un viņu dēli no gudrības ceļa atradās tālu.


text:
Arī Agara dēli, kas meklēja gudrību zemes virsū, Meranas un Taimanas tirgotāji, teiku stāstnieki un pētnieki, kas mēģināja izprast ceļu pie gudrības, to nepazina un neatminēja tās takas.


text:
Bet tas, kurš zina visu, to pazīst, viņš to ir atradis ar savu prāta spēku – tas, kurš ir radījis zemi uz mūžīgiem laikiem, to piepildījis ar četrkājainām radībām,


text:
Šī ir Dieva baušļu grāmata un bauslība, kas pastāv uz mūžiem. Visi, kas pie tās turas, dzīvos, kas to atmetīs, mirs.


text:
Jūs esat pārdoti citām tautām ne uz pazudināšanu, bet, tādēļ ka sadusmojāt Dievu, jūs esat nodoti pretinieku rokās.


text:
Jūs aizmirsāt to, kurš jūs ir barojis – mūžam dzīvo Dievu –, un apbēdinājāt arī savu barotāju Jeruzālemi.


text:
Tā redzēja Dieva dusmas, kas pār jums nākušas, un teica: “Klausieties, Ciānas ļaudis, Dievs man ir uzsūtījis lielas bēdas,


text:
Lai neviens nepriecājas par mani, jo esmu atraitne un daudzu atstāta; es esmu pamesta savu bērnu grēku dēļ, jo viņi novērsās no Dieva bauslības.


text:
Viņi neatzina Dieva taisnību un nestaigāja viņa baušļu noteiktos ceļus, un nemina mācības takas viņa taisnīgumā.


text:
Nāciet, Ciānas ļaudis, un pieminiet manu dēlu un meitu gūstniecību, ko mūžīgais Dievs viņiem uzsūtījis;


text:
viņš uzsūtīja tiem tautu no tālienes, nekaunīgu, kas svešā valodā runā; tie neprata kauna sirmgalvja priekšā un neiežēlojās par bērnu.


text:
Es esmu novilkusi miera drēbes un apvilkusies maisa drānas kā lūdzēja un skaļi saukšu pēc mūžīgā Dieva visas savas dienas.


text:
Esiet droši, bērni, sauciet pēc Dieva, un viņš atpestīs jūs no varmācības, no jūsu ienaidnieku rokām.


text:
Es cerēju, ka mūžīgais Dievs jūs glābs, un viņš, Svētais, man deva prieku savā žēlastībā, kas drīz nāks pār jums no mūžīgā, kas ir jūsu glābējs.


text:
Gluži tāpat, kā Ciānas ļaudis ir redzējuši jūsu gūstniecību, tā drīz viņi redzēs jūsu izglābšanu, kas nāks jums no Dieva ar lielu slavu un Mūžīgā spožumu.


text:
Bērni, pacietīgi panesiet Dieva dusmas, kas nākušas pār jums. Tevi ir vajājis tavs ienaidnieks, bet drīz tu redzēsi viņa bojāeju, un tavas kājas būs uz viņa kakla.


text:
Tiem, kurus lutināju, bija ejams ērkšķains ceļš, tos aizveda kā ganāmpulku, ko nolaupījis ienaidnieks.


text:
Kā reiz jūsu lēmums bija aiziet no Dieva, tā tagad desmitkārt stiprāk meklējiet viņu un atgriezieties.


text:
Nožēlojamas ir pilsētas, kurām tavi bērni ir vergojuši, un nožēlojama ir tā zeme, kas paņēmusi tavus dēlus.


text:
Gluži tāpat, kā tās priecājās par tavu krišanu un līksmoja par tavu postu, tā bēdāsies par pašas iznīkšanu.


text:
Redzi, nāk tavi dēli, kurus tu biji aizlaidusi prom, viņi nāk svētā vārda savesti kopā no austrumiem līdz rietumiem, priecādamies par Dieva godību.


text:
Jeruzāleme, novelc savas sēru un ciešanu drēbes un apvelc tās godības skaistumu, kas ir no Dieva, uz mūžīgiem laikiem.


text:
Celies, Jeruzāleme, pacelies augstumā un vērs savu skatienu uz austrumiem un ieraugi savus bērnus, kas ar Svētā vārdu ir kopā savesti no rietumiem līdz austrumiem un līksmojas par to, ka Dievs viņus atcerējies.


text:
Kājām viņi aizgāja no tevis, naidnieku dzīti, bet Dievs tos atved pie tevis, paaugstinātus slavā kā ķēniņa valstības troņmantniekus.


text:
Dievs ir pavēlējis ikvienam augstam kalnam un mūžam pastāvošajām klintīm pazemināties un aizām piepildīties, izlīdzināties līdz ar zemi, lai Israēls var droši iet ar Dieva slavu.


text:
jo tu esi taisnīgs visā, ko tu mums esi darījis, visi tavi darbi ir patiesi, tavi ceļi ir taisni, un tava tiesa ir patiesa.


text:
Tevis spriestā tiesa par mums un mūsu tēvu svēto pilsētu Jeruzālemi vienmēr ir bijusi patiesa, jo tu esi lēmis patiesību mūsu grēku dēļ.


text:
Mēs neesam ņēmuši vērā tavas pavēles un neesam darījuši, kā tu mums esi licis, lai mums klātos labi.


text:
Un tagad visu, ko tu mums esi uzsūtījis, visu, ko esi darījis mums, tu esi darījis pēc patiesa sprieduma.


text:
Tu esi nodevis mūs mūsu naidniekiem un visnīstamākajiem atkritējiem, netaisnajam ķēniņam, kas ir visļaunākais, kāds vien ir uz zemes.


text:
Mēs tagad nedrīkstam atvērt muti, kauns un pazemojums ir pārņēmis tavus kalpus un tos, kas tevis bīstas.


text:
un nenovērs savu žēlastību no mums tavas mīlestības dēļ pret Ābramu, tava kalpa Īzaka dēļ un Israēla dēļ, kas tev ir svēts.


text:
Un nav mums šobrīd nedz valdnieka, nedz pravieša, nedz vadoņa, nav nedz dedzināmo, nedz lejamo upuru, nedz ziedojumu, nedz kvēpināmo zāļu. Nav vietas, kur tevi sastapt un rast tavu žēlastību.


text:
Mūsu sirds ir satriekta un gars pazemīgs, kaut tu mūs pieņemtu, it kā mēs nestu upurim aunus, vēršus un tūkstošiem treknu jēru.


text:
Lai tāds būtu mūsu upuris šodien tev un lai tas nestu piepildījumu, jo tie, kas ticībā paļaujas uz tevi, nepaliek kaunā.


text:
Tagad mēs tiecamies pēc tevis no visas sirds, bīstamies tevis un alkstam nokļūt tava vaiga priekšā. Nepazemo mūs!


text:
lai kaunā novēršas visi, kas izrādījušies ļauni pret taviem kalpiem, lai viņi tiek apkaunoti tavas varas un varenības priekšā un viņu spēks lai tiek satriekts.


text:
Ķēniņa kalpi, kas viņus bija iemetuši krāsnī, nemitējās to kurināt, piemetot klāt zemes sveķus, piķi, pakulas un žagarus.


text:
Pa visu krāsni izplatījās it kā rasas garaiņi, un uguns vairs neskāra nevienu, nenodarīja nekādu ļaunumu un nesagādāja ciešanas.


text:
Tad visi trīs vienā balsī, it kā no vienas mutes, sāka krāsnī dziedāt, slavēt un cildināt Dievu, teikdami šādus vārdus:


text:
“Tu esi slavēts, Kungs, mūsu tēvu Dievs, cildināts un augstībā celts mūžu mūžos, un tavas godības vārds ir slavēts, svēts, cildināts un augstībā celts mūžu mūžos,


text:
Tu esi slavēts, tu, kas, sēdēdams uz ķerubiem, ieskaties dziļi bezdibenī, tu esi cildināts un augstībā celts mūžu mūžos.


text:
Slavējiet, visi ūdeņi, kas augšā debesīs, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!


text:
Slavējiet, zibeņi un negaisa mākoņi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!


text:
Lai valzivis un visa radība, kas ūdenī kustas, slavē Kungu, lai dzied viņam slavu un augstībā viņu ceļ mūžu mūžos!


text:
Slavējiet, visa lidojošā radība debesīs, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!


text:
Slavējiet, svētie un savā sirdī pazemīgie, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!


text:
Slavējiet, Hananja, Azarja un Misaēl, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos, jo viņš iznesa mūs no pazemes un izglāba mūs no nāves rokas, izrāva no degošās krāsns un pasargāja mūs no uguns liesmām!


text:
Slavējiet, visi dievbijīgie, Kungu, kas ir visu dievu Dievs, dziediet viņam slavu un esiet viņam pateicīgi, jo viņa žēlastība ir mūžīga!”


text:
Bābeles iedzīvotājiem bija elku dievs, un viņa vārds bija Bēls. Ik dienas viņam tika ziedoti divpadsmit malumi miltu, četrdesmit avis un seši mēri vīna.


text:
Valdnieks jautāja Daniēlam: “Kādēļ tu nepielūdz Bēlu?” Daniēls teica: “Es negodāju elku dievus, kas ir cilvēku rokām darināti, bet gan dzīvo Dievu, kas radījis debesis, zemi un kas valda pār ikkatru miesīgo radību.”


text:
Bet ķēniņš teica: “Vai Bēls tev nešķiet esam dzīvs dievs? Vai tad tu neredzi, cik daudz viņš katru dienu ēd un dzer?”


text:
Daniēls iesmējās un teica: “Neļauj sevi maldināt, valdniek! No iekšpuses tur ir tikai māli, no ārpuses varš, un nekad neko tas nav nedz ēdis, nedz dzēris.”


text:
Valdnieks saskaitās, pasauca savus priesterus un teica viņiem: “Ja jūs man nepateiksiet, kurš notiesā šo ziedojumu, jūs tiksiet sodīti ar nāvi; bet, ja pierādīsiet, ka tas ir Bēls, ar nāvi tiks sodīts Daniēls, jo viņš ir zaimojis Bēlu.”


text:
Tad Daniēls teica valdniekam: “Lai notiek, kā tu esi teicis!” Bēlam bija pavisam septiņdesmit priesteri un vēl arī viņu sievas un bērni.


text:
Priesteri teica: “Mēs, valdniek, iesim ārā, tu pats noliec ēdienus un sajaukto vīnu, tad aizslēdz durvis un aizzīmogo ar savu zīmoggredzenu! Ja nākamajā rītā, agri ieradies, tu redzēsi, ka Bēls neko nav apēdis, mēs esam gatavi mirt. Pretējā gadījumā lai mirst Daniēls, kas mūs apmelojis.”


text:
Priesteri jutās droši un pārliecināti, jo zem galda bija izveidojuši slepenu eju, pa kuru viņi allaž iegāja un paši visu noēda.


text:
Daniēls bija pavēlējis saviem kalpiem atnest pelnus, un tie izkaisīja tos pa visu templi ķēniņa acu priekšā. Tad, izgājuši ārā, viņi aizslēdza durvis, aizzīmogoja tās ar valdnieka zīmoggredzenu un devās prom.


text:
Valdnieks gribēja zināt, vai aizzīmogojums ir neskarts. Daniēls atbildēja: “Jā, valdniek, neskarts.”


text:
Tiklīdz durvis bija atvērtas, valdnieks, paskatījies uz galdu, skaļā balsī iesaucās: “Liels tu esi, Bēl, un pie tevis nav nekāda viltus!”


text:
Bet Daniēls sāka smieties. Viņš atturēja valdnieku, lai tas neiet iekšā templī: “Paskaties uz grīdu! Vai tu pazīsti, kā pēdas tās ir?”


text:
Pārskaities valdnieks lika saņemt ciet priesterus, viņu sievas un bērnus. Priesteri parādīja slepenās durvis, pa kurām mēdza iet iekšā un apēst visu, kas bija uz galda.


text:
Valdnieks lika nogalināt priesterus, atdeva Bēlu Daniēla varā, un viņš satrieca gan Bēlu, gan viņa templi.


text:
Bet Daniēls atteica: “Es pielūgšu savu Dievu Kungu, tādēļ ka viņš ir dzīvais Dievs. Bet to pūķi, ja tu atļauj, es iznīcināšu bez zobena un rungas.”


text:
Daniēls paņēma piķi, taukus un matus, to visu sajauca un pagatavoja mīklu. To viņš iegrūda pūķim rīklē, un, to norijis, tas pārsprāga uz pusēm. Daniēls izsaucās: “Redzi, te ir tas, ko jūs godājat!”


text:
Kad Bābeles iedzīvotāji to padzirdēja, viņi sadusmojās. Atnākuši pie valdnieka, viņi pārmeta, ka tagad pār viņiem valdot jūds, kas satriecis Bēlu, nogalinājis pūķi un nonāvējis priesterus.


text:
Bedrē bija septiņi lauvas, un ik dienas tiem barībai tika iemesti divi cilvēki un divas avis. Bet tajā laikā lauvām netika dots nekas, lai tie aprītu Daniēlu.


text:
Jūdejā bija pareģis Ambakūms. Viņš bija pagatavojis ēdamo, sagriezis maizi un to visu ielicis grozā, lai nestu uz lauka pļāvējiem.


text:
Kunga eņģelis apņēma Ambakūma galvu un, turēdams aiz matiem, vienā rāvienā aiznesa viņu ar savas dvašas spēku uz Bābeli tieši virs lauvu bedres.


text:
Septītajā dienā valdnieks nāca, lai apraudātu Daniēlu. Pienācis pie bedres, viņš ielūkojās iekšā, un redzi – tur sēdēja Daniēls!


text:
Tad viņš lika Daniēlu izvilkt laukā, bet tos, kas bija vainīgi pie viņa pazudināšanas, iemest bedrē, un tie tika aprīti tūlīt viņa acu priekšā.


text:
tu esi pavēlējis norimt jūrai un esi aizslēdzis bezdibeni, un aizzīmogojis to ar savu bijājamo un slavas pilno vārdu,


text:
Tavas slavas diženums ir neaptverams, un pret tavām dusmām, ko tu vērs pret grēciniekiem, nostāvēt nevar neviens.


text:
Tu, Kungs, kas esi taisno Dievs, tu nesauc atgriezties taisnos – Ābrahāmu, Īzaku un Jēkabu –, kas nav grēkojuši pret tevi. Tu sauc atgriezties mani, grēcinieku, tādēļ ka manu grēku ir vairāk nekā smilšu graudu jūras krastā.


text:
Manu pārkāpumu ir milzums, Kungs, milzīgs daudzums. Savu daudzo grēku dēļ es neesmu pelnījis vērst skatienu uz augstajām debesīm un raudzīties tajās.


text:
Es esmu saliekts un nospiests smagās dzelzs važās par saviem grēkiem. Man nav atpestīšanas, jo es sacēlos pret tevi, biju nekrietns tavā priekšā, rīkojos neģēlīgi un vairoju tavas dusmas pret mani.


text:
Es lūgšus lūdzos tevi: piedod man, Kungs, piedod! Nepazudini mani manu pārkāpumu dēļ, neesi dusmīgs pret mani uz visiem laikiem, neuzlūko manus ļaunos darbus tik bargi, nenotiesā mani uz pazemes bezdibeni, jo tu taču, Kungs Dievs, piedod tiem, kas atgriežas.


text:
Pievērsies savā labestībā arī man, un savā lielajā žēlastībā tu izglābsi mani, lai gan to neesmu pelnījis.


text:
Es tevi slavēšu mūžam katru savas dzīves dienu. Tev slavu dzied visi varenie debesu spēki. Tev pieder slava mūžu mūžos. Āmen!


text:
Artakserksa Lielā valdīšanas otrajā gadā nīsāna mēneša pirmajā dienā Mordohajs, Jaīra dēls, – Jaīrs bija Semeja, tas Kisaja dēls, no Benjāmina cilts – redzēja sapni.


text:
Viņš bija viens no tiem gūstekņiem, kurus Nebūkadnecars, Bābeles ķēniņš, aizveda no Jeruzālemes gūstā kopā ar Jūdejas ķēniņu Jehoniju.


text:
Un, redzi – parādījās divas milzīgas čūskas, kas bija gatavas cīnīties viena ar otru; viņu šņākšana bija briesmīga.


text:
Visa taisnīgā tauta, satraukta bailēs no ļaunuma, jau bija sagatavojusies bojāejai un skaļi piesauca Dievu.


text:
Pēc pamošanās Mordohajs, kas bija redzējis šo sapni un to, ko Dievs bija nolēmis darīt, paturēja to savā sirdī un gribēja izprast tā jēgu, pirms vēl iestājas nakts.


text:
Kādā atpūtas brīdī Mordohajs bija pilī kopā ar Gabatu un Tarru, ķēniņa diviem einuhiem, kas sargāja pili.


text:
Viņš dzirdēja viņu apspriešanos un, apsvēris viņu nodomus, saprata, ka tie gatavojas paši savām rokām nogalināt ķēniņu Artakserksu. To viņš paziņoja ķēniņam.


text:
Amans, Amadata dēls, bugajietis, bija augstā godā pie ķēniņa. To divu einuhu dēļ viņš visādi mēģināja nodarīt ļaunu Mordohajam un viņa tautai. Ķēniņa vēstījums par jūdu masveida iznīcināšanu


text:
Te ir šīs vēstules noraksts. Lielais ķēniņš Artakserkss simt divdesmit septiņiem pārvaldniekiem un pakļautajiem vietvalžiem visās zemēs no Indijas līdz Etiopijai raksta tā:


text:
“Valdīdams pār daudzām tautām un būdams varens visā pasaulē, es, valdot miermīlīgi un lēnprātīgi bez dižošanās ar savas varas stiprumu, esmu gribējis gādāt, lai mani padotie savu dzīvi allaž vadītu bez satraukuma un lai mūsu valsts būtu rāma un droša ikvienam, kas pa to pārvietojas, līdz pat galējām tās robežām un lai miers, pēc kā ilgojas visi cilvēki, tajā tiktu atjaunots.


text:
Kad es jautāju saviem padomniekiem, kā to varētu izdarīt, Amans, kas pie mums īpaši izcēlies ar savu gudrību un ir pierādījis savu nemainīgo labvēlību un stingro uzticību un tādēļ kā balvu ieguvis godu būt otrajam aiz ķēniņa,


text:
norādīja mums, ka starp visām pasaules ciltīm ir iejaukusies kāda neciešama tauta, kas ar saviem likumiem nostājas pret ikvienu citu tautu un ķēniņu pavēles atstāj pilnīgi bez ievērības, lai nenostiprinātos mūsu kopīgā valdīšana, kas ir pareiza un nevainojama.


text:
Kad nu mēs esam noskaidrojuši, ka šī tauta ir vienīgā, kas allaž nostājas pret ikvienu cilvēku, kuras dzīves veids ir balstīts svešos likumos, kura neievēro mūsu noteikumus un ir naidīgi noskaņota un dara vislielākās ļaundarības, lai mūsu valsts nesasniegtu labklājību, –


text:
mēs pavēlam tos, par kuriem jums rakstījis Amans, valsts lietu pārzinis un mūsu otrais tēvs, visus ar sievām un bērniem iznīdēt līdz saknēm ar viņu ienaidnieku zobeniem bez žēlastības un saudzēšanas šā gada divpadsmitā mēneša, adāra, četrpadsmitajā dienā,


text:
lai šie, kas jau agrāk bija naidīgi un arī tagad tādi ir, vienā dienā notriekti pazemē, netraucē turpmāk mūsu valstij dzīvot labklājībā un mierā uz visiem laikiem.”


text:
“Kungs, Kungs, tu, kas valdi pār visu, tādēļ ka viss ir tavā varā un nav neviena, kas varētu tev pretoties, ja tu gribi glābt Israēlu.


text:
Tu esi radījis debesis un zemi un visu, kas pasaulē apbrīnojams, un tu esi Kungs pār visu; nav neviena, kas tev, Kungam, stātos pretim.


text:
Tev viss ir zināms, Kungs! Tu zini arī, ka nedz augstprātības, nedz lepnības vai iedomības dēļ es neliecu ceļus lepnā Amana priekšā – es labprāt būtu skūpstījis viņa kāju pēdas, lai tikai glābtu Israēlu, –


text:
bet es tā rīkojos, lai cilvēka gods netiktu pacelts augstāk par Dieva godu. Neviena priekšā es neliekšu ceļus, vienīgi tavā priekšā, mans Kungs, un to es nedarīšu aiz lepnības.


text:
Un tagad, Kungs Dievs, Valdniek, Ābrahāma Dievs, pasaudzē savu tautu, jo pret mums vēršas ar iznīcināšanas draudiem un tīko izpostīt mantojumu, kas tev pieder no sākta gala.


text:
Uzklausi manu lūgšanu un apžēlojies par savu mantojumu, un pārvērt mūsu bēdas priekā, lai mēs, dzīvi būdami, dziedātu slavas dziesmas tavam vārdam, Kungs, un nepazudini tos, kas tevi slavē.”


text:
Arī ķēniņiene Estere, nāves satraukuma pārņemta, meklēja patvērumu pie Kunga. Novilkusi godības tērpu un apvilkusi izmisuma un sēru drēbes, lepnā krāšņuma vietā pelnus un pīšļus sev uz galvas uzkaisījusi, savu miesu izmērdējusi un it visu, kas viņā priecēja ar savu skaistumu, nosegusi ar atrisušām matu cirtām, viņa vērsās ar lūgšanām pie Kunga, Israēla Dieva, sacīdama:


text:
“Mans Kungs, kas esi mūsu vienīgais Valdnieks! Palīdzi man, es esmu viena, un man nav cita palīga kā vienīgi tu, jo briesmas man ir tuvu.


text:
Kopš mazām dienām es savā tēva dzimtā esmu dzirdējusi, ka tu, Kungs, no visām tautām sev esi izvēlējies Israēlu un no visiem senčiem mūsu tēvus iecēlis par mūžīgiem mantiniekiem, un visu, ko tu viņiem esi teicis, tu esi darījis.


text:
Taču nu mēs esam nogrēkojušies tavā priekšā, un tu mūs esi nodevis mūsu ienaidnieku rokās par to, ka esam godājuši viņu dievus. Kungs, tu esi taisns!


text:
Bet viņiem nebija gana ar mūsu rūgto verdzību; savas rokas liekot uz elkdievu rokām, viņi ir apņēmušies iznīcināt to, ko tu mums ar savu muti esi zvērējis, izdeldēt to, kas ir tava mantojuma daļa, aizdarīt muti tiem, kas tevi slavē, izdzēst tava nama un tava altāra godību


text:
un atdarīt muti cittautiešiem, lai slavināti tiktu neīstie dievi un lai miesīgais ķēniņš sajūsmā tiktu apbrīnots uz laiku laikiem.


text:
Neatdod, Kungs, savu zizli tiem, kas nav nekādi dievi, un neļauj smieties par mūsu krišanu, bet pavērs viņu nodomus pret viņiem pašiem un liec kaunā to, kurš sācis to visu pret mums.


text:
Atceries, Kungs, mūs un parādies mums mūsu bēdu laikā un iedrošini mani, tu, kas esi Valdnieks pār visiem dieviem un pār jebkuru varu.


text:
Liec manā mutē skanīgu vārdu, ko teikt šī lauvas priekšā, un iegrozi viņa sirdsprātu, lai viņš ienīstu to, kurš mūs apkaro, tā ka tas kopā ar saviem domubiedriem dabū galu;


text:
bet mūs izglāb ar savu roku un palīdzi man, kas esmu viena un kam nav cita palīga kā vienīgi tu, Kungs.


text:
Tev viss ir zināms, un tu zini arī, ka es ienīstu godu, kas man tiek dots no tavu baušļu neatzinējiem, un man ir pretīgi dalīt laulības gultu ar neapgraizītajiem un jebkuru svešai ciltij piederīgo.


text:
Tu zini, ka tā man ir nepieciešamība – likt galvā savu lepnības rotu tajās dienās, kad parādos atklātībā, es to daru ar riebumu; man tā ir pretīga kā aptraipīta skranda, un es to nevalkāju, kad viena mierīgi vadu savas dienas.


text:
Tava kalpone nav baudījusi ēdienu no Amana galda, nav pagodinājusi ķēniņa dzīres un nav dzērusi upurvīnu;


text:
un tava kalpone nav baudījusi prieku kopš liktenīgā pavērsiena dienas līdz pat šim laikam kā vienīgi tevī, Kungs, Ābrahāma Dievs.


text:
Dievs, tu, kas ar savu spēku valdi pār visiem, uzklausi cerību zaudējušo lūgšanas, izpestī mūs no ļaunprātīgo rokām un izpestī mani no manām bailēm!”


text:
Ķēniņiene Estere savās goda drēbēs atkal atguva krāšņumu. Piesaukusi visu redzošo un glābēju Dievu, viņa paaicināja divas savas uzticamākās kalpones; pret vienu viņa maigi atspiedās, otra sekoja, pieturot tērpu.


text:
Viņa bija krāšņa savā skaistuma pilnībā, viņas seja bija priecīga, atvērta mīlestībai, bet sirds bija sažņaugta bailēs.


text:
Iegājusi pa durvīm, viņa nostājās ķēniņa priekšā, kas sēdēja varas tronī savas augstības tērpā – viss zeltā un dārgakmeņos; viņa izskats iedvesa bijību.


text:
Viņš pacēla savas ugunīgi dzirkstošās acis, un viņa sejā atspoguļojās viņa godība. Kad viņš paskatījās ar savu dusmīgo skatienu, ķēniņiene sagrīļojās, nespēkā nobālēja un atspiedās pret pavadones galvu.


text:
Tad Dievs ķēniņa garu pavērsa uz laipnību. Nemiera pārņemts, viņš pielēca no sava troņa, saņēma ķēniņieni savos apkampienos un turēja, līdz tā atguvās; tad viņš mierināja viņu laipniem vārdiem, sacīdams:


text:
“Kas tev ir, Estere? Es esmu tavs brālis, esi droša. Tev nedraud bojāeja, jo šī pavēle ir mūsu abu kopīga pavēle. Nāc tuvāk.”


text:
Estere viņam teica: “Es redzēju tevi, kungs, kā Dieva eņģeli, un mana sirds satraucās aiz bijības tavas godības priekšā, tādēļ ka tu, kungs, esi apbrīnojams un tava seja ir žēlastības pilna.”


text:
Bet sarunas laikā viņa bezspēkā sabruka, un ķēniņš ļoti satraucās, un visi viņa kalpi centās Esteri iedrošināt.


text:
“Lielais ķēniņš Artakserkss vēl prieku simt divdesmit septiņu apgabalu pārvaldniekiem zemēs no Indijas līdz Etiopijai un visiem tiem, kas mūsu nodomiem ir labvēlīgi.


text:
Daudzi, kas savu labdaru lielās labestības dēļ celti augstā godā, ir kļuvuši augstprātīgi un meklē iespēju darīt ļaunu ne tikai pavalstniekiem, savā nesātībā viņi mēģina kalt viltus plānus arī pret saviem labdariem;


text:
zaudējuši pateicības jūtas pret cilvēkiem, viņi, lepnībā dižodamies kā tādi, kam krietnums ir svešs, domā, ka izbēgs no visu redzošā Dieva soda par savu nelietību.


text:
Bet bieži gadās arī tādi, kas draugus, kas tiem uzticējušies un devuši viņu rokās varu kārtot lietas, ar pierunāšanu ir padarījuši par līdzvainīgiem nevainīgu asiņu izliešanā un tā iesaistījuši tos nelabojamā nelaimē,


text:
To var redzēt ne tik daudz senākajos notikumos, par kuriem esam stāstījuši, cik tajos, kurus jūs redzat acu priekšā notiekam, kad tie, kas nav varas cienīgi, neģēlīgi veic ļaundarības.


text:
Tādēļ mums jāparūpējas, lai uz priekšu mūsu valstī valdītu kārtība un mēs varētu nodrošināt mieru visiem cilvēkiem,


text:
Tā Amans, Amadata dēls, maķedonietis, persiešu asinīm – svešs, būdams pilnīgi atšķirīgs no mūsu labestības, tika uzņemts pie mums kā viesis


text:
un baudīja lielu draudzīgumu, kāds mums ir pret visām tautām, ka tika nosaukts par mūsu tēvu un visu laiku tika godāts kā otrais cilvēks pie ķēniņa varas troņa.


text:
bet mūsu glābēju un pastāvīgo labdari Mordohaju un nevainojamo mūsu valsts līdzvaldnieci Esteri gribēja izdeldēt līdz ar visu viņu tautu, visādiem paņēmieniem pinot viltus intrigas.


text:
Viņš domāja, ka tā padarīs mūsu zemi no ļaudīm tukšāku un valdīšana pār persiešiem nonāks maķedoniešu rokās.


text:
Bet mēs esam sapratuši, ka jūdi, kurus šis trīskārt noziedzīgais bija nolēmis izdeldēšanai, nebūt nav ļaundari, bet dzīvo pēc taisnīgiem likumiem,


text:
viņi ir visaugstākā varenā dzīvā Dieva dēli, tā Dieva, kas mums un mūsu priekštečiem nosargājis mūsu valsti vislabākajā kārtībā.


text:
Jūs darīsiet labi, ja nepildīsiet pavēles, kuras jums rakstījis Amans, Amadata dēls, jo viņš, kas to visu bija darījis, ir piesists krustā pie Sūsas vārtiem līdz ar visu savu namu, tā uz karstām pēdām saņemdams pelnītu sodu no visu valdošā Dieva.


text:
Izlieciet šīs vēstules norakstu ikvienā pieejamā vietā un ļaujiet jūdiem droši dzīvot pēc viņu likumiem; sniedziet savu atbalstu, lai šā gada divpadsmitā mēneša, tas ir, adāra trīspadsmitajā dienā viņi varētu atriebties tiem, kas viņiem uzbrukuši viņu bēdu dienās.


text:
Tāpat kā citus savus svētkus ar visu līksmību atzīmējiet arī šo dienu, lai tagad un turpmāk būtu glābiņš mums un labvēlīgi noskaņotiem persiešiem, bet tiem, kas mums gatavo ļaunu, lai tā ir pazudināšanas piemiņa.


text:
Ikviena pilsēta un viss apgabals kopumā, kas tā nedarīs, piedzīvos iznīcināšanu ar zobenu un uguni bez žēlastības. Tur ne tikai cilvēki nedzīvos, tur neapmetīsies pat zvēri un putni.”


text:
Bija mazs avots, kas tapa par upi, un bija gaisma, saule un daudz ūdeņu. Estere ir šī upe, viņu apprecēja ķēniņš un padarīja par ķēniņieni.


text:
bet mana tauta ir israēlieši, kas piesauca Dievu un tika glābti. Kungs izglāba savu tautu un pasargāja mūs no visiem šiem ļaunumiem. Un Dievs darīja zīmes un lielus brīnumus, kas nav noticis pie citām tautām.


text:
Šīs divas lozes nāca Dieva un visu tautu priekšā tiesas dienā, kad bija pienācis īstais laiks un brīdis.


text:
Šīs dienas viņiem būs svētki adāra mēnesī – četrpadsmitajā un piecpadsmitajā šā mēneša dienā, kas Dieva priekšā visiem kopā svinami ar prieku un līksmību paaudzēs uz mūžu mūžiem Dieva tautā – Israēlā.”


text:
Ptolemaja un Kleopatras valdīšanas ceturtajā gadā šo vēstījumu par pūrīmu atnesa Dosifajs, kurš teicās esam priesteris un levīts, un viņa dēls Ptolemajs; viņi teica, ka to iztulkojis Līsimahs, Ptolemaja dēls, kas bija Jeruzālemē.


text:
Otrā grāmata, ko rakstījis pravietis Ezra – Serāja dēls, Ezerija dēls, Helkija dēls, Salama dēls, Sadoka dēls, Ahitoba dēls,


text:
Ahijas dēls, Finēsa dēls, Ēlī dēls, Amerijas dēls, Asiēla dēls, Marimota dēls, Arna dēls, Ozijas dēls, Borita dēls, Abiseja dēls, Finēsa dēls, Elāzāra dēls,


text:
Ārona dēls no Levī cilts, kas bija gūsteknis Mēdijas zemē, Artakserksa, persiešu ķēniņa, valdīšanas laikā.


text:
ej un pasludini maniem ļaudīm to ļaunos darbus un viņu, dēliem – netaisnības, ko tie pret mani darījuši! Lai viņi vēsta savu dēlu dēliem,


text:
Vai ne es izvedu tos no Ēģiptes zemes, no verdzības nama? Viņi ir mani sadusmojuši un manus padomus nonicinājuši.


text:
Bet tu apcērp matus uz savas galvas un met uz viņiem visu ļaunumu, jo viņi, izlaidīgā tauta, nav klausījuši manai bauslībai!


text:
visus cittautiešus viņu vārdā sagrāvu, austrumos divu valstu – Tīras un Sidonas – tautas izkaisīju, un visus viņu ienaidniekus sakāvu.


text:
es jūs izvedu cauri jūrai un dzelmē metu jums drošu ceļu; devu jums Mozu par vadoni un Āronu par priesteri,


text:
gaismai devu jums uguns stabu un daudz brīnumu jūsu vidū darīju; bet jūs esat mani aizmirsuši, saka Kungs.


text:
Visvarenais Kungs saka: par zīmi es sūtīju jums paipalas, aizsardzībai es devu jums nometnes, bet arī tur jūs kurnējāt


text:
Sadalīju jums treknas zemes; kanaāniešus un periziešus, un filistiešus no jūsu vaiga padzinu. Ko vēl lai jums izdaru?” saka Kungs.


text:
Ko lai daru ar tevi, Jēkab? Tu negribēji klausīt, Jūda! Apmetīšos pie citām tautām un došu tām savu vārdu, lai glabā manus likumus!


text:
Kad piesauksiet mani, es jūs nedzirdēšu, jo asinīm apgānītas ir jūsu rokas un jūsu kājas ir naskas slepkavot.


text:
Tā saka visvarenais Kungs: “Vai es nelūdzos jūs kā tēvs dēlus un kā māte meitas, un kā zīdītāja savus mazuļus,


text:
es vācu jūs kā vista savus cālēnus zem saviem spārniem. Bet ko lai šodien jums daru? Padzīšu jūs no sava vaiga!


text:
Kad pienesīsiet man upurus, es novērsīšu savu vaigu no jums, jo jūsu svētku dienas un jaunie mēneši, un apgraizīšanas man riebj.


text:
Es sūtīju pie jums savus kalpus praviešus, bet jūs tos sagrābāt un nokāvāt, un to miesas saplosījāt. Viņu asinis es atprasīšu,” saka Kungs.


text:
Atdošu jūsu namus tiem ļaudīm, kas nāks; kas, mani nedzirdējuši, ticēs; kaut zīmes tiem nedošu, tie darīs, ko esmu licis,


text:
Novēlu žēlastību tiem ļaudīm, kas nāks, kuru bērni līksmot līksmojas, miesas acīm mani neredzējuši, bet garā tic tam, ko es esmu sacījis.


text:
Es došu tiem vadoņos Ābrahāmu, Īzaku un Jēkabu, un Hozeju, un Amosu, un Mihu, un Joēlu, un Obadju, un Jonu,


text:
Tā saka Kungs: “Es izvedu šos ļaudis no verdzības, devu viņiem likumus ar savu kalpu praviešu muti; bet tos klausīt viņi negribēja un manus padomus noraidīja.


text:
Es audzināju jūs ar prieku un zaudēju jūs ar žēlabām un sirdēstiem, jo jūs esat grēkojuši sava Kunga Dieva priekšā un darījuši to, kas ļauns viņa acīs.


text:
Bēdas tev, Asīrija, jo tu pie sevis netaisnos slēp! Ļaunā cilts, atceries, ko izdarīju Sodomai un Gomorai:


text:
to zeme guļ piķa kalnos un pelnu vaļņos. Tā es darīšu tiem, kas mani neklausa,” saka visvarenais Kungs.


text:
Tā saka Kungs Ezram: “Pasludini maniem ļaudīm, ka došu tiem Jeruzālemes valsti, ko grasījos dot Israēlam,


text:
Nāciet un saņemiet, lūdziet sev īsas dienas, lai tās paiet ātri. Jau gatava jums valsts, esiet nomodā!


text:
Piesauc, piesauc debesis un zemi par lieciniekiem: es sagrāvu ļaunu un darīju labu, jo es esmu dzīvs, saka Kungs.


text:
Māt, apskauj savus dēlus, audzini viņus ar prieku, kā dūja stiprini viņu kājas, jo es esmu tevi izraudzījis, saka Kungs.


text:
Es sūtīšu tev palīgos savus kalpus, Jesaju un Jeremiju, pēc kuru padoma es iesvētīju un sagatavoju tev divpadsmit kokus, kas nolīkuši zem dažādu augļu smaguma,


text:
un tikpat avotu, kuros plūst piens un medus, un septiņus augstus kalnus ar rozēm un lilijām – tur pildīšu tavus dēlus ar prieku.


text:
mirušos, kur vien atrodi, aizzīmogo un guldi kapā, un es došu tev pirmo vietu manas augšāmcelšanās dienā.


text:
Nebīsties! Kad pienāks posta un spaidu diena, citi raudās un bēdāsies, bet tu būsi līksma un ražena.


text:
Piemini savus aizmigušos dēlus, jo es izvedīšu tos no zemes slēpņiem un došu tiem žēlastību, jo es esmu žēlsirdīgs, saka visuvarenais Kungs.


text:
Skauj savus bērnus, līdz es nākšu un došu tiem žēlastību, jo mani avoti plūst atpaliem un mana žēlastība neizsīks.”


text:
Es, Ezra, Horeba kalnā saņēmu Kunga pavēli iet pie Israēla. Kad es pie tiem aizgāju, tie mani atgrūda un Kunga rīkojumu noliedza.


text:
Un tādēļ es saku jums, cittautieši, – jums, kas dzirdat un saprotat: “Gaidiet savu Ganu, viņš dos jums mūžīgu mieru; jau tuvu ir tas, kas nāks mūžu galā.


text:
Kunga uzticētās dāvanas pieņemiet un līksmojiet, pateikdamies viņam, kas jūs aicina Debesu valstībā.


text:
To dēlu skaits, kurus tu vēlējies, ir pilns; lūdz Kunga varenību, lai svēti top tavi ļaudis, kas aicināti kopš iesākuma.”


text:
To vidū bija stalts jauneklis, augumā lielāks par visiem, pēc kārtas viņš lika tiem galvā vainagus un slējās vēl augstāk; bet es ļoti brīnījos.


text:
Viņš man atbildēja: “Tie, kas nometuši mirstīgās drānas un tērpušies nemirstībā, un apliecinājuši Dieva vārdu; tagad viņi tiek kronēti un saņem palmas.”


text:
Viņš man atbildēja: “Tas ir Dieva Dēls, ko viņi šajā mūžā apliecinājuši.” Un es sāku cildināt viņus, kas bija stingri iestājušies par Kunga vārdu.


text:
Tad eņģelis man sacīja: “Ej un pavēsti manai tautai, cik daudz un cik lielus Kunga Dieva brīnumus tu esi redzējis.”


text:
Trīsdesmitajā gadā pēc pilsētas nopostīšanas es, Šaltiēls, saukts arī par Ezru, biju Bābelē un, savās cisās gulēdams, zūdījos, un domas sakāpa manā sirdī,


text:
un sacīju: “Valdniek un Kungs, tu taču runāji no iesākuma, kad dēstīji zemi un to paveici viens, un pavēlēji pīšļiem,


text:
un devi Ādamam nedzīvu miesu? Bet arī viņš bija tavu roku darbs, un tu iepūti viņā dzīvības garu, un viņš kļuva dzīvs tavā priekšā.


text:
tu liki viņam ievērot savu bausli, un viņš to pārkāpa, un tu uzreiz lēmi nāvi viņam un viņa ģintij. No viņa cēlās dzimtas un ciltis, ļaudis un tautas, kuru skaitam nav gala.


text:
Un katra tauta klimta, kur iegribēja, un darīja nekrietnības tavā priekšā un niecināja tavus baušļus, bet tu tās nepadzini.


text:
Un bija tā: tie, kas mita uz zemes, sāka vairoties, un vairojās viņu dēli un ļaudis, un daudzas tautas un atkal sāka darīt nekrietnības, vēl vairāk nekā viņu priekšteči.


text:
Un bija tā: kad viņi darīja netaisnas lietas tavā priekšā, tu no viņiem izraudzījies sev vienu, kura vārds bija Ābrahāms,


text:
un noslēdzi ar viņu mūžīgu derību, un teici viņam, ka nekad neatstāsi viņa ģinti. Un tu devi viņam Īzaku un Īzakam devi Jēkabu un Ēsavu.


text:
Tu nolieci debesis, sapurināji zemi un sagrīļoji pasauli, liki drebēt bezdibeņiem un sabangoji mūžus, –


text:
un tava godība izgāja pa četriem vārtiem – caur uguni un zemestrīci, vēju un salu – un deva bauslību Jēkaba ģintij un dedzību Israēla pēcnācējiem.


text:
Jo, ļaunas sirds nospiests, pirmais Ādams to pārkāpa un tika pievārēts, tāpat arī visi, kas no viņa dzimuši.


text:
Tā nepastāvība nostiprinājās; bauslība bija cilvēka sirdī līdz ar ļaunuma sakni, labais atkāpās un ļaunais turējās.


text:
Bija tā: es še ierados un redzēju nekrietnības, kurām nebija skaita, un daudzus vaininiekus šajos trīsdesmit gados ir redzējusi mana dvēsele. Un izmisa mana sirds,


text:
jo es redzēju, ka tu paciet šos grēciniekus un esi pieņēmis negantību darītājus; savu tautu tu esi izdeldējis, bet savus naidniekus paglabājis, un nevienam neesi atklājis,


text:
Vai kāda cita tauta tevi zina labāk nekā Israēls? Vai kāda cilts tavām liecībām ir tā ticējusi kā šis Jēkabs?


text:
Nedz atlīdzība viņiem ir pienācīga, nedz viņu pūles ir nesušas augļus! Jo es iedams izgāju cauri tautām un redzēju, kā tās zeļ un nepiemin tavus baušļus.


text:
Tad noliec reiz uz svariem mūsu misēkļus un pasaules iemītnieku darbus, un būs redzams, uz kuru pusi tie nosvērsies!


text:
man atbildēja: “Pārlieku apjukusi ir tava sirds par šo pasauli; vai tu domā izprast Visuaugstā ceļu?”


text:
Un es sacīju: “Tā ir, mans kungs.” Un viņš man atbildēja, sacīdams: “Trīs ceļus esmu sūtīts tev parādīt un trīs mīklas nolikt tavā priekšā.


text:
Ja tu man atminēsi vienu no tām, tad es tev parādīšu ceļu, kuru tu alksti redzēt, un iemācīšu tev, kādēļ ļauna ir sirds.”


text:
Un es sacīju: “Runā, mans kungs!” Un viņš man sacīja: “Ej, nosver man uguns smagumu vai izmēri vēja pūsmu, vai atsauc man atpakaļ dienu, kas pagājusi!”


text:
Un viņš man sacīja: “Ja es prasītu, lai tu pasaki, cik kambaru ir jūras sirdī vai cik straumju ir dzelmes avotā, vai cik ceļu virs debesu juma, vai kur ir paradīzes vārti,


text:
tu droši vien man teiktu: es neesmu nokāpis dzelmē un nekad neesmu nogrimis ellē, un arī debesīs nekad neesmu uzkāpis.


text:
Bet es tev prasīju tikai par uguni un vēju, un dienu, kuru tu esi nodzīvojis, – par to, bez kā tu nejaudā iztikt, un tu man to neatbildēji.”


text:
kā lai tavs miesas trauks spētu aptvert Visuaugstā ceļu? Kā nīcīgais šajā nīcības pārņemtajā pasaulē var aptvert nenīcību?” To dzirdējis, es nokritu uz sava vaiga


text:
un viņam sacīju: “Labāk mums būtu vispār nebūt, nevis būt šeit un dzīvot nekrietnībās, un ciest, nezinot, kālab.”


text:
un sprieda: nāciet, iesim un pieteiksim jūrai karu, lai tā atkāpjas mūsu priekšā, un darīsim sev jaunas birzis.


text:
Tāpat arī jūras viļņi sanāca padomē un sacīja: nāciet, iesim un iekarosim lauka birzis, lai tur gūtu sev jaunu vietu.


text:
Un es atbildēju: “Abu nodomi bija tukši, jo zeme ir dota mežiem un jūrai ir dota vieta, kur nest savus viļņus.”


text:
Jo, kā zeme ir dota birzīm un jūra saviem viļņiem, tā arī tie, kas dzīvo uz zemes, spēj izprast vien to, kas ir uz zemes, bet tas, kas virs padebešiem, – to, kas virs debesu augstuma.”


text:
Jo es negribēju prašņāt par augstumu ceļiem, bet par to, kas ik dienu notiek ar mums: kādēļ Israēls ir nodots citu tautu nievām? Kādēļ tava mīļā tauta ir atdota bezdievju pūļiem un mūsu tēvu bauslība ir pazudināta, un rakstītu baušļu nav vairs nekur?


text:
Un kādēļ mēs aizejam no pasaules kā siseņi un mūsu dzīve ir kā garaiņi, un mēs neesam cienīgi iemantot tavu žēlastību?


text:
Bet viņš man atbildēja: “Ja esi dzīvs, tad redzēsi, un, ja dzīvosi, tad bieži brīnīsies. Šie mūži steigtin steidz uz galu


text:
un nejaudā nest to, kas nākamajos laikos apsolīts taisnajiem, jo šie mūži ir pilni skumju un nevarības.


text:
Tādēļ, iekams netiks nopļauts tas, kas sēts, un nepašķirsies vieta, kur ļaunums sēts, nenāks tīrums, kur sēts labais.


text:
Jo ļaunuma sēklas grauds ir iesēts Ādama sirdī no sākuma, un cik daudz ļaunuma tas nesis jau līdz šim un vēl nesīs, līdz pienāks kulšana!


text:
Un viņš man atbildēja: “Nesteidzies būt ātrāks par Visuaugsto; tu steidzies sevis dēļ, bet Visuaugstais steidzas daudzu labad.


text:
Vai ne par to taujāja taisno dvēseles savās klētīs, vaicādamas: cik ilgi vēl te paliksim? Un kad pienāks mūsu atlīdzības pļaujas laiks?


text:
Uz to Jeremiēls, erceņģelis, tām atbildēja, sacīdams: kad jums līdzīgo skaits būs pilns, jo viņš uz svariem licis šos mūžus


text:
un ar mēru mērojis laikus, un skaitīt saskaitījis stundas, un nedz kustinās tās, nedz steidzinās, iekams noteiktais mērs būs pilns.”


text:
Un viņš man atbildēja: “Ej un pajautā grūtai sievai, vai tad, kad tās deviņi mēneši pagājuši, viņas klēpis vēl var sevī noturēt augli.”


text:
Jo, kā dzemdētāja steidz ātrāk dzemdēt un izbēgt dzemdību spaidus, tā arī šīs klētis steidz atdot to, kas tām uzticēts


text:
tad rādi man – vai laika, kam jānāk, ir vairāk par pagājušo vai varbūt ir pagājis vairāk, nekā vēl būs?


text:
Un es nostājos un skatījos, un redzi – degošs ceplis nāca manā priekšā; un, kad nodzisa liesma, es redzēju – paliek dūmi.


text:
Un pēc tam manā priekšā nāca mākonis, ūdens pilns, un no tā aumaļām šļācās stiprs lietus; un, kad lietusgāze beidzās, palika atlicin lāšu.


text:
Un viņš man sacīja: “Domā pats. Jo, kā lietus izaug lielāks nekā lāses un uguns – lielāka nekā dūmi, tāpat arī lielum liels bija pagājušā mērs; bet palika lāses un dūmi.”


text:
Viņš man atbildēja: “Par zīmēm, par kurām tu taujā, es varu tev daļēji sacīt, bet par tavu dzīvi es ne tikvien neesmu sūtīts tev stāstīt, bet arī nezinu.


text:
Tagad par zīmēm: redzi, nāks dienas, kad tos, kas dzīvo virs zemes, sagrābs lielas bailes un patiesības ceļš tiks paslēpts, un zeme būs ticībā neauglīga.


text:
Un netaisnība būs lielāka par to, ko tu redzi, un lielāka nekā tā, par kādu sengadiem esi dzirdējis.


text:
Bet, ja Visuaugstais dāvās tev dzīvību, tu redzēsi jukas pēc trešās zīmes, piepeši naktī atspīdēs saule un mēness dienas laikā;


text:
Sodomas jūra izmetīs zivis, un naktī atskanēs balss, kuru daudzi nepazina, un visi dzirdēs šo balsi.


text:
Un daudzās vietās būs sajukums, un bieži iesvilsies uguns, lauka zvēri atstās savas migas, un sievietes mēnešasinīs dzemdēs briesmoņus.


text:
Saldie ūdeņi izrādīsies sāļi, un visi draugi karos cits ar citu. Tad sajēga paslēpsies un prāts nošķirsies savā miteklī.


text:
Un taujās novads savam kaimiņam: vai tev cauri negāja taisnība vai kāds, kas dara taisnu? Un tas noliegs.


text:
Par šīm zīmēm man ir ļauts tev stāstīt, un, ja tu atkal lūgsi un raudāsi tāpat kā tagad un septiņas dienas gavēsi, tad dzirdēsi vēl dižākas lietas par šīm.”


text:
Bet pie manis atnāca eņģelis un mani turēja, un ar mani runāja, un mani stiprināja, un nolika mani uz kājām.


text:
Un bija tā: otrajā naktī pie manis atnāca Paltiēls, tautas vadonis, un sacīja man: “Kur tu biji? Un kādēļ skumjš ir tavs vaigs?


text:
Bet es viņam sacīju: “Ej prom no manis un nenāc klāt, līdz paies septiņas dienas, tad nāc pie manis!” Un viņš uzklausīja, ko teicu, un aizgāja prom no manis.


text:
“Valdniek un Kungs! No visiem zemes mežiem un no visiem tās kokiem tu sev izvēlējies vienu vīnastādu,


text:
un no visiem zemes novadiem tu sev izvēlējies vienu vietu, un no visiem pasaules ziediem tu sev izvēlējies vienu liliju,


text:
un no visām jūras dzelmēm tu sev piepildīji vienu upi, un no visām uzceltajām pilsētām sev svētu darīji vienīgi Ciānu.


text:
No visām spārnotajām radībām tu sev nosauci vienīgi dūju, un no visiem radītajiem lopiem tu sev izraudzījies vienu avi.


text:
Un no visām daudzajām tautām tu sev ieguvi tikai vienu tautu, un šai tautai, kuru tu mīlēji, tu dāvāji bauslību, ko ir pieņēmuši visi.


text:
Bet tagad, Kungs, kādēļ tu esi atdevis šo vienīgo daudziem un vienu atvasi pazemojis citām, un izkaisījis savu vienīgo starp daudziem?


text:
Un bija tā: kamēr es runāju šos vārdus, pie manis tika atsūtīts eņģelis – tas pats, kas bija atnācis pie manis iepriekšējā naktī,


text:
Un es sacīju: “Runā, mans kungs!” Un viņš man sacīja: “Ļoti apjucis ir tavs prāts Israēla dēļ! Vai tu mīli to vairāk nekā tā Radītājs?”


text:
Es viņam teicu: “Nē, kungs, bet es runāju tādēļ, ka man sāp. Manas īkstis moka mani ik stundu, kad meklēju aptvert Visuaugstā taku un izzināt daļu viņa tiesas.”


text:
Un viņš man atbildēja: “Tu nejaudā.” Tad es sacīju: “Kādēļ, kungs? Kam tad esmu dzimis? Kālab manas mātes klēpis nekļuva man par kapu, lai man nebūtu jāredz Jēkaba mokas un Israēla cilts izvārgums?”


text:
Bet viņš man sacīja: “Saskaiti man tos, kas vēl nav nākuši, un savāc man izkaisītās lāses, un liec, lai man atzeļ kaltuši ziedi;


text:
atver man slēgtos kambarus un izlaid man tur ieslēgtos vējus, parādi man balss skatu, un tad es tev atklāšu mokas, kuras lūdzies redzēt!”


text:
Tad viņš man sacīja: “Kā nevari izdarīt neko no tā, par ko bija runa, tāpat nevari atģist manu tiesu vai tās mīlestības mēru, kuru es solīju savai tautai.”


text:
Bet es teicu: “Redzi, kungs, tu soli tiem, kas galā ir dzīvi, bet ko darīs tie, kas bija pirms mums, vai mēs, vai tie, kas nāks pēc mums?”


text:
Un viņš man sacīja: “Vainagam pielīdzināšu savu tiesu: kā nav lēnuma pēdējiem, tā – ātruma pirmajiem.”


text:
Bet es atbildēju: “Vai tu nevarēji radīt vienlaikus tos, kuri bija radīti, un tos, kuri ir, un tos, kuri turpmāk būs, lai ātrāk parādītu savu tiesu?”


text:
Un viņš man atbildēja: “Nedz radība spēj pasteidzināt savu Radītāju, nedz pasaule vienlaikus izturēt visus, kas tajā radīti.”


text:
Un es sacīju: “Kā tad tu savam kalpam teici, ka dzīvināt dzīvināsi visus tevis radītos vienlaik? Ja reiz dzīvie dzīvos vienlaik un izturēs radība, tad arī tagad esošos vienlaik spēj panest.”


text:
Bet viņš man sacīja: “Taujā sievas klēpim un vaicā tam: ja reiz laidīsi pasaulē desmit, kālab pēc kārtas? Prasi, lai dzemdē desmit uzreiz.”


text:
Un, kā nedzemdē bērns un vairs nedzemdē veca sieva, tāpat es esmu nolicis pasaulē, kas manis radīta.”


text:
Tad es vaicāju viņam: “Ja reiz esi devis man vaļu, es runāšu tavā priekšā: vai mūsu māte, par kuru tu man teici, ir vēl jauna vai jau tuvojas vecumam?”


text:
Un viņa tev atteiks: vieni ir dzemdēti jaunības sparā, bet otri dzimuši, vecumam nākot, kad klēpis kļūst vārgs.


text:
Un tie, kas nāks pēc jums, būs mazāki nekā jūs, jo dzims no radībām, kuras jau noveco, un jaunības spēks tām izsīkst.” Un es sacīju: “Es tevi lūdzu, kungs, – ja esmu guvis tavu žēlastību, parādi savam kalpam, kas ir tie, caur kuriem tu piemeklēsi savu radību?”


text:
Un viņš man sacīja: “Kopš zemes loka sākuma, un pirms tika nosprausti pasaules gali, pirms sāka pūst vēju sapulces,


text:
pirms parādījās krāšņi ziedi, pirms tika iesvārstīts kustības spars, un pirms tika sapulcēti neskaitāmi eņģeļu karapulki,


text:
pirms tika pacelti gaisa augstumi, pirms tika nosaukti juma mēri, un pirms tika nolikts Ciānas kājsols,


text:
pirms tika izdibināti šābrīža gadi, pirms tika atstumtas to izdomas, kuri tagad grēko, un apzīmogoti tie, kas glabā ticības dārgumus, –


text:
tad es iecerēju, un viss tapa caur mani vienīgo un nevienu citu; tā arī gals nāks no manis un nevis no kāda cita.”


text:
Un viņš man sacīja: “No Ābrahāma līdz Ābrahāmam, jo no viņa dzima Jēkabs un Ēsavs, tādēļ ka Jēkaba roka sākumā turējās pie Ēsava papēža.


text:
Tā nu cilvēka gals ir papēdis, un cilvēka sākums ir roka, starp papēdi un roku nemeklē neko citu, Ezra!”


text:
Un bija tā: to dzirdējis, piecēlos kājās un klausījos, un, redzi, runāja balss, un tās skaņa – kā daudzu ūdeņu duna.


text:
un kad atprasīšu no netaisnības darītājiem par viņu netaisnībām, kad pilns būs Ciānas pazemojuma mērs


text:
un kad tiks uzspiests zīmogs tiem mūžiem, kas tūdaļ paies, tad es došu šādas zīmes: tiks atvērtas grāmatas debesjuma priekšā, un visi vienlaik to redzēs.


text:
Gadu veci bērni sāks runāt savām balsīm, un grūtas sievas trešajā un ceturtajā mēnesī dzemdēs nenobriedušus bērnus, un tie paliks dzīvi un lēkās.


text:
Un būs tajā laikā, ka draugi pret draugiem ies karā kā naidnieki, un baiļosies zeme un tās iemītnieki, un avotu straumes apstāsies un trīs stundas netecēs.


text:
Un būs tā: visi tie, kas būs palikuši pēc tā, ko es tev stāstīju, tiks izglābti un ieraudzīs manu glābiņu un manas pasaules galu,


text:
un redzēs: ir uzņemti cilvēki, kuri nāvi nav baudījuši pēc savas dzimšanas; un mainīsies zemes iemītnieku sirds un citā atjēgā pārtaps.


text:
Tad tā: ja tu atkal lūgsi un atkal gavēsi septiņas dienas, es atkal tev vēstīšu vēl lielākas lietas nekā šodien,


text:
jo Visuaugstais nudien ir uzklausījis tavu balsi, Spēcīgais ir ieraudzījis tavu taisnprātību un pamanījis tiklību, kāda tev bijusi kopš jaunām dienām.


text:
Un pēc tam bija tā: es atkal raudāju un tāpat gavēju septiņas dienas, lai pilnas būtu trīs nedēļas, kā man bija sacīts.


text:
Un es sacīju: “Ak, Kungs, tu runāji radīšanas sākumā, pirmajā dienā sacīdams: lai top debesis un zeme, un tavs vārds paveica darbu.


text:
Un otrajā dienā tu radīji debesjuma garu un liki tam nošķirt un atdalīt ūdeņus, lai kāda daļa atkāptos augšup, bet daļa paliktu apakšā.


text:
Un trešajā dienā tu pavēlēji ūdeņiem savākties kopā septītajā daļā zemes, bet sešas daļas tu nosusināji un paglabāji, lai tās kalpotu tavā priekšā apsētas un koptas.


text:
Piepeši uzradās augļi, bezgalīgā pārpilnībā un dažādu garšu vilinājumā, un ziedi neatdarināmās krāsās un neizsakāmi saldas smaržas: tas notika trešajā dienā.


text:
Piektajā dienā tu liki septītajai daļai, kur bija savākti ūdeņi, dzemdināt dzīvas radības, putnus un zivis, un tā notika.


text:
Ūdeņi, mēmie un stingie, kā tiem vēlēts, radīja dzīvas būtnes, lai kopš tā laika audžu audzes stāstītu par taviem brīnumu darbiem.


text:
Un Behemotam tu devi vienu no daļām, kas bija nosusinātas trešajā dienā, lai tas dzīvo tur, kur ir tūkstoš kalnu,


text:
bet Leviatānam tu devi septīto daļu, slapjo; un tu noliki viņu, lai viņu ēd tie, kuriem tu atvēli, un tad, kad tu atvēli.


text:
un pār tiem – Ādamu, kuru iecēli par vadoni visiem, kurus biji radījis, un no viņa esam nākuši mēs visi, tavi izredzētie ļaudis.


text:
Bet pārējās no Ādama nākušās ģintis – tu teici, ka tās nav nekas, tās ir līdzīgas spļāvienam, un pilienam kausā tu pielīdzināji to pārpilnību.


text:
bet mēs, tava tauta, kuru tu sauci par pirmdzimto, vienpiedzimušo, mīļo, visdārgāko, esam nodoti viņu rokās.


text:
Un bija tā: kad es beidzu runāt šos vārdus, pie manis tika sūtīts eņģelis, kas bija sūtīts iepriekšējās naktīs,


text:
Un es sacīju: “Runā, mans kungs!” Un viņš man sacīja: “Jūra atrodas plašā klajā, tādēļ tā ir dziļa un neizmērojama,


text:
Ja kāds gribēs ieiet jūrā, to redzēt vai pār to valdīt – kā viņš spēs nonākt plašumā, ja neizies cauri šaurumam?


text:
Tikai viena taciņa ved starp tiem, proti, starp uguni un ūdeni, un uz taciņas vairāk nav vietas kā tikai viena cilvēka pēdām.


text:
Tad nu, ja pilsēta tiks dota cilvēkam mantojumā, kā viņš saņems savu mantojumu, ja neizies cauri noliktajām briesmām?”


text:
Un ieejas šajā pasaulē tika padarītas šauras un mokošas, un grūtas, turklāt nedaudzas un ļaunas, un briesmu pilnas, un ar lielām pūlēm pieveicamas.


text:
Tad es atbildēju: “Valdniek un Kungs! Redzi, tu savā bauslībā esi noteicis, ka taisnie iemantos, bet bezdievji ies bojā.


text:
Tad taisnie panesīs šaurību, cerēdami uz plašumu, taču tie, kas rīkojušies bezdievīgi, arī šaurību izcietuši, plašumu neredzēs.”


text:
Jo teiktin pieteica Kungs atnācējiem, kad tie nāca, kas tiem jādara, lai dzīvotu, un kas tiem jāievēro, lai netiktu sodīti.


text:
Tie izsmēja viņa bauslību un noliedza viņa apsolījumus; tie neticēja viņa baušļiem un nedarīja viņa darbus.


text:
Jo, redzi, pienāks laiks, kad nāks zīmes, par kurām tev jau sacīju, un parādīsies līgava, kas tagad nav redzama, un atklāsies zeme, kas tagad ir slēpta.


text:
Jo atklāsies mans dēls līdz ar tiem, kas ir ar viņu, un tos, kas būs palikuši, līksminās četrus simtus gadu.


text:
Un pasaule atkal iegrims pirmatnējā klusumā uz septiņām dienām, kā pirmsākumos, un neviens nepaliks pāri.


text:
Un zeme atdos tos, kas tajā dus, un pīšļus, kas tajā klusējot mīt, un klētis atdos dvēseles, kas tām bija uzticētas.


text:
Tad parādīsies moku bedre un tai pretim būs atveldzes vieta, un atvērsies gehennas krāsns mute un tai pretim – līksmības paradīze.


text:
Un tad Visuaugstais uzrunās uzceltās tautas: skatieties un atjēdziet, ko esat nolieguši, kam neesat kalpojuši, kā baušļus esat nievājuši!


text:
Skatieties pretim: tur ir līksme un atveldze, bet šeit – uguns un mokas! Tā viņš runās uz tiem tiesas dienā.


text:
ne mākoņu, ne pērkona, ne zibens plaiksnu, ne vēja, ne ūdens, ne gaisa, ne tumsas, ne vakara, ne rīta,


text:
ne pļaujas laika, ne pavasara, ne vasaras tveices, ne ziemas, ne sala, ne aukstuma, ne krusas, ne lietus, ne rasas,


text:
ne dienvidus, ne nakts, ne gaismas svīdas, ne gaišuma, ne spožuma, ne gaismas, vien Visuaugstā godības spožums, kurā visi redzēs to, kas tiem nolikts.


text:
Es atbildēju: “Ak, Kungs, es jau teicu un tagad saku: lai svētīti tie, kas ir dzīvi un ievēro tevis dotos rīkojumus!


text:
Bet kā paliek ar to, ko es taujāju? Jo kurš gan no dzīvajiem nav grēkojis, kurš no cilvēkiem nav pārkāpis tavus baušļus?


text:
Jo ļauna sirds ir iesakņojusies mūsos, tā mums to ir liegusi un vedusi mūs nīcībā, un ir parādījusi mums nāves ceļus un pazušanas takas, un atstūmusi mūs no dzīvības, un ne jau tikai dažus, bet gandrīz visus, kas radīti!”


text:
Turpretim par to, ko tu teici – nav taisno daudz, bet gan maz, kamēr bezdievju – milzums, – klausies par to!


text:
Un viņš man sacīja: “Ne tikai tā, bet taujā zemei, un viņa tev pateiks, noprasi tai, un viņa tev pastāstīs.


text:
bet sudrabu vairāk par zeltu, un varu vairāk par sudrabu, un dzelzi vairāk par varu, un svinu vairāk par dzelzi, un mālus vairāk par svinu.


text:
Un es sacīju: “Valdniek un Kungs, tas, kā ir daudz, ir mazvērtīgāks, un tas, kas retāks, ir dārgāks.”


text:
Un viņš man atbildēja: “Izsver sevī, ko izdomāji, – tas, kuram pieder grūti iegūstamais, priecājas vairāk nekā tas, kuram pieder pārpārēm esošas lietas.


text:
Tāpat arī tiesa, ko solīju, – es vairāk līksmošos par nedaudzajiem, kas izglābsies, tādēļ ka viņu dēļ tagad valda mana godība un caur viņiem nu tiek skandēts mans vārds.


text:
Un es nesērošu par pulkiem, kuri iet bojā, jo tagad viņi ir kā tvaiki un līdzinās liesmai un dūmiem – tie aizsvilst, deg un tiek iznīdēti.”


text:
Tad es atbildēju: “Ak, zeme, ko tu esi radījusi – ja reiz prāts ir darināts no putekļiem itin kā citas radības!


text:
Lai gaužas cilvēku cilts un priecājas lauka zvēri: lai gaužas visi, kas dzimuši, bet priecājas četrkāji un lopi!


text:
Jo tiem ir daudz labāk nekā mums: tie nedz gaida spriedumu, nedz pazīst ciešanas, nedz pestīšanu, kas tiem apsolīta pēc nāves.


text:
Un viņš man atbildēja: “Iekams Visuaugstais radīdams radīja pasauli un Ādamu, un visus, kas cēlās no viņa, viņš sagatavoja tiesu un tiesājamās lietas.


text:
un tātad tiem, kas piemīt uz zemes, ir jācieš mokas, jo, lai gan prāts tiem ir, tie dara netaisnību, un, saņēmuši bauslību, tie neklausa tai, un, bauslībai sekodami, tie pievīla to, ko bija saņēmuši.


text:
Patiesi, cik ilgi Visuaugstajam bija pacietība ar tiem, kas pasaulē mīt, un ne jau viņu dēļ, bet gan nolikto laiku labad!”


text:
Un es atbildēju: “Ja esmu guvis tavu vēlību, Kungs, parādi savam kalpam arī to, vai pēc nāves jeb tad, kad ikviens no mums savu dvēseli atdos, – vai mēs tiksim paglabāti mierā, līdz pienāks laiki, kuros tu sāksi atjaunot radību, vai uzreiz cietīsim mokas?”


text:
Viņš man atbildēja: “Parādīšu tev arī to. Bet nejauc sevi klāt paļātājiem un nepieskaiti sevi mocītajiem.


text:
Bet tagad, par nāvi runājot: kad no Visuaugstā nāk lēmums, ka cilvēkam jāmirst, dvēselei atstājot miesas, lai atgrieztos atkal pie viņa, kas to devis, vispirms tā pielūdz Visuaugstā godību.


text:
Un, ja tā ir viena starp tām, kas paļājušas un Visuaugstā ceļam nav klausījušas, un viņa bauslību nievājušas, un dievbijīgos ienīdušas, –


text:
tādas dvēseles nevarēs ienākt mājokļos, bet uzreiz, mūžam skumjas un sēras, tās aizklīdīs mokās pa septiņiem ceļiem.


text:
Septītais ceļš, kas pārspēj visus jau minētos ceļus: tās izvārgs apjukumā un izdils kaunā, un izkaltīs bailēs, redzot Visuaugstā godību – viņa, kura priekšā tās, dzīvas būdamas, grēkojušas un kura priekšā tām būs pēdējos laikos tiesātām nākt.


text:
Savas dzīves laikā tie Visuaugstajam čakli kalpojuši un ikkatru stundu turējušies pretī briesmām, lai caurcaurēm glabātu Licēja bauslību.


text:
vispirms tie ar lielu līksmību redzēs tā godību, kurš viņus pieņem, jo septiņos pakāpienos viņi gūs mieru.


text:
Pirmais pakāpiens: jo tie visiem spēkiem centušies uzveikt ļaunās domas, kas radušās reizē ar viņiem, lai tās nenovestu viņus no dzīvības nāvē.


text:
Trešais pakāpiens: tie redzēs liecību, kurā tas, kurš tās radījis, apstiprina, ka, dzīvi būdami, tie uzticīgi kalpojuši dotajai bauslībai.


text:
Ceturtais pakāpiens: tie sapratīs, kādu mieru tie bauda, pulcēti savās klētīs un dziļā klusumā eņģeļu sargāti, un godību, kas tos sagaida pēdējos laikos.


text:
Piektais pakāpiens: tie līksmosies, ka ir tagad izbēguši no nīcības, un iegūs nākamības mantojumu, un turklāt tie redzēs šaurību un lielos pūliņus, no kā tie atbrīvoti, un plašumu, ko sāk saņemt laimīgi un nemirstīgi.


text:
Sestais pakāpiens: kad tiem tiks parādīts, kā viņu sejas sāks starot kā saule un kā viņi kļūs līdzīgi zvaigžņu gaismai – turpmāk nemirstīgi.


text:
Septītais pakāpiens, kas pārspēj visus jau minētos pakāpienus; viņi droši gavilēs un bez mulsas paļausies, un bez bailēm priecāsies, jo steigsies ieraudzīt tā vaigu, kam kalpojuši dzīves laikā un no kā saņems balvu, cēlušies godībā.


text:
Tādas ir taisno dvēseļu kāpnes, kā no šā laika pasludināts, un iepriekš stāstītais bija par moku ceļiem, kādos turpmāk būs jācieš tiem, kas nolieguši.”


text:
Tad es atbildēju: “Tātad dvēselēm būs dots laiks, pēc kura tās tiks nošķirtas no miesām, lai tās redzētu, ko tu man pastāstīji?”


text:
Un viņš man sacīja: “Tām būs brīvība septiņas dienas, un šajās septiņās dienās tās redzēs to, kas iepriekš ir noteikts, un pēc tam tās tiks sapulcinātas savos mājokļos.”


text:
Tad es atbildēju: “Ja esmu guvis tavu žēlastību, vēl parādi man, savam kalpam, vai tiesas dienā taisnie varēs aizstāvēt bezdievjus un Visuaugstajam aizlūgt par tiem –


text:
tēvi par dēliem vai dēli par vecākiem, brāļi par brāļiem, radinieki par savējiem, draugi par mīļajiem draugiem?”


text:
Un viņš man atbildēja: “Tā kā tu esi guvis manu žēlastību, arī to tev parādīšu. Tiesas diena ir strauja, tā visiem parāda patiesības zīmogu. Tāpat kā tagad tēvs nesūta dēlu vai dēls tēvu un kungs – kalpu vai draugs – savu mīļo slimot vai gulēt, vai ēst, vai atspirgt,


text:
Un es atbildēju: “Kā tad mēs atrodam, ka pirmais Ābrahāms aizlūdza par sodomiešiem un Mozus par tēviem, kas grēkoja tuksnesī,


text:
Redzi, ja taisnie par bezdievjiem aizlūdza, tagad, kad nīcība ir uzzēlusi un netaisnība savairojusies, kādēļ lai tad nebūtu tāpat?”


text:
Bet viņš man atbildēja: “Šis laikmets nav beidzies, godība tajā nepiemīt bieži, tādēļ tie, kuri jaudāja, lūdzās par nevarīgajiem.


text:
Bet tiesas diena būs šā laikmeta beigas un nemirstīgā nākotnes laikmeta sākums, kurā nīcība ir mitējusies,


text:
Tad es atbildēju: “Šis ir mans pirmais un pēdējais vārds: labāk būtu, ja zeme nebūtu devusi Ādamu vai arī, reiz devusi, būtu iemācījusi viņu negrēkot!


text:
Ak, Ādam, ko tu esi nodarījis? Lai gan grēkoji tu, posts nav noticis tikai tev vienam, bet arī mums, kas esam no tevis cēlušies.


text:
Jo kāds gan mums labums, ja mums solīta nemirstīga dzīve, bet mēs esam sastrādājuši darbus, kas nes nāvi?


text:
Un ka spožāk par zvaigznēm mirdzēs to sejas, kuri dzīvoja atturībā, bet mūsu sejas būs melnākas par tumsu?


text:
jo tā Mozus, kamēr bija dzīvs, piekodināja ļaudīm, sacīdams: izvēlieties dzīvību, lai paliktu dzīvi!


text:
Es atbildēju: “Es zinu, kungs, ka Visuaugsto sauc par žēlsirdīgu, jo viņš žēlo tos, kas vēl nav nākuši pasaulē,


text:
un par dāsnu žēlastībā, jo viņš dāsni ir vairojis savu žēlastību tiem, kuri dzīvo tagad, un tiem, kuri ir aizgājuši, un tiem, kuri vēl nāks,


text:
un par devēju, jo, ja viņš nebūtu devis no savas labvēlības, lai atslogotu netaisnības darītājus no viņu netaisnībām, tad dzīva nepaliktu ne desmittūkstošā daļa cilvēku,


text:
un par soģi, jo, ja viņš nebūtu piedevis tiem, kas radīti ar viņa vārdu, un nebūtu izdzēsis viņu pārkāpumu nemēru,


text:
Taču es izskaidrošu tev šo līdzību, Ezra. Kā tad, ja tu jautātu zemei, tā sacītu tev, ka dod ļoti daudz vielas, no kā taisa māla traukus, bet maz putekļu, no kā rodas zelts: tāds ir arī šīs pasaules gājums.


text:
Ak, augstais Kungs, ļauj savam kalpam, ka varam lūgt tavā priekšā, un dod mums sēklu sirdīm un kopšanu padomam, lai riestos auglis, no kā spēs dzīvot ikviens mirstīgais, kas cilvēka līdzību nes!


text:
Un tādēļ, ka tu dari dzīvu radību, kas tagad vēl mātes klēpī, un saliec kopā tās locekļus; ugunī un ūdenī tava radība ir pasargāta, un deviņus mēnešus tevis radītā panes tavu radību, kas tajā radīta.


text:
Bet gan tā, kas lolo, gan tas, kas tiek lolots, abi tiek loloti tavā lološanā. Un, kad klēpis atkal atdod to, kas tajā radīts,


text:
Tu izbaroji to ar savu taisnību un izskoloji viņu ar savu bauslību, un pārņēmi viņu ar savu gudrību,


text:
Ja tu tik viegli iznīcini to, kas ar tādām pūlēm pēc tavas pavēles veidots, tad kādēļ tas tika radīts?


text:
Un tagad gan es pateikšu: tu zini labāk par visiem cilvēkiem, bet es runāšu par tavu tautu, tās dēļ man sāp,


text:
un par tavu mantojumu – dēļ tā es gaužos, un par Israēlu – dēļ tā man ir drūmi, un par Jēkaba dzimumu – dēļ tā es zūdos.


text:
Ezras vārdu sākums, iekams viņš tika paņemts augšup. Viņš sacīja: “Ak, Kungs, kas dzīvo mūžos, kura acis ir augstu un istabas – padebešos,


text:
kura pavēles stipras un valdīšana baisma, no kura skatiena izsusē dzīle un no kura draudiem izkūst kalni, kura taisnība ir nolikta uz mūžiem,


text:
uzklausi, Kungs, sava kalpa balsi, un ielaid savās ausīs sava tēla lūgšanos, un ieklausies manos vārdos,


text:
Nedomā par tiem, kas nelāgi tavā priekšā dzīvojuši, bet atceries tos, kas no brīva prāta tavu bijību pazinuši!


text:
Nedusmojies uz tiem, kas uzskatāmi par ļaunākiem nekā zvēri, bet iemīļo tos, kas aizvien uz tavu godību cerību likuši!


text:
Jo mēs un mūsu tēvi esam dzīvojuši dzīvi, kas pelna nāvi, bet tevi mūsu, grēcinieku, dēļ sauc par žēlsirdīgu.


text:
Jo patiesi, nav neviena starp dzimušajiem, kas nebūtu rīkojies nekrietni, un nav neviena starp atzinušajiem, kas nebūtu grēkojis.


text:
Jo tādēļ jau tiks sludināta tava taisnība un tava labvēlība, Kungs, ka tu apžēlo tos, kuriem nav labo darbu krājuma.”


text:
jo patiesi, es nedomāju par to darbiem, kas grēkojuši, vai par viņu nāvi, vai tiesu, vai izdeldēšanu,


text:
Jo, kā zemnieks izsēj zemē daudz sēklu un iestāda atlikām stādu, bet ar laiku ne visi, kas izsēti, būs veseli, ne visi, kas iestādīti, būs iesakņojušies – tāpat arī ne visi, kas iesēti šai pasaulē, izglābsies.”


text:
tā iznīkst. Bet cilvēks, tavu roku darbs un par tavu tēlu dēvēts – jo ir līdzīgs, kura dēļ ir radīts viss – un tu pielīdzini viņu zemnieka sēklai?


text:
Nē, ak, augstais Kungs! Bet saudzē savus ļaudis un apžēlojies par savu mantojumu, jo tev ir savas radības žēl!”


text:
Un viņš man atbildēja: “Tas, kas ir tagad, ir tagadējiem, un tas, kas būs turpmāk, būs tiem, kas vēl nāks,


text:
jo daudz tev pietrūkst, lai tu spētu mīlēt manu radību vairāk nekā es. Tu bieži pielīdzināji sevi netaisnajiem. Nekādā ziņā!


text:
jo daudz bēdu piemeklēs tos, kas dzīvo pasaulē pēdējos laikos, tādēļ ka tie staigājuši lielā lepnībā.


text:
jo jums ir atvērta paradīze, iestādīts dzīvības koks, paredzēts nākamības laiks, sagatavota pārpilnība, uzcelta pilsēta, nolikts miers, iedibināta labvēlība un pilnīga gudrība.


text:
Sakne no jums ir aizzīmogota, gaudenums jums ir liegts un nāve slēpta, elle bēg, un nīcība ir nodota aizmirstībai;


text:
Arī viņi saņēma brīvību, bet noliedza Visuaugsto un noniecināja viņa bauslību, un atstāja viņa ceļus,


text:
Jo, kā jūs gaida tas, kas iepriekš sacīts, tā viņus – slāpes un mokas, kas viņiem noliktas. Visuaugstais negribēja, ka cilvēki iet bojā,


text:
bet viņi paši, radītie, aptraipīja tā vārdu, kas viņus darināja, un kļuva nepateicīgi viņam, kas tagad tiem sagatavojis dzīvību.


text:
“Redzi, tagad, Kungs, tu atklāji man daudzas zīmes, kuras darīsi pēdējos laikos, bet neatklāji – kad.”


text:
Viņš man atbildēja: “Mērodams mēro savā prātā, un, kad ieraudzīsi, ka daļa no iepriekš sacītajām zīmēm ir notikušas,


text:
Un, kad pasaulē būs redzama zemes trīcēšana, ļaužu apjukums, tautu sazvērestības, vadoņu nepastāvība, valdnieku apjukums,


text:
tāpat arī Visuaugstā laiki: iesākumi atklājas brīnumos un varenos darbos un vainagojums – tiesā un zīmēs.


text:
paliks dzīvi iepriekš sacītajās briesmās un ieraudzīs manu pestīšanu manā zemē un manās robežās, kuras kopš mūžiem esmu sev svētas nolicis.


text:
Un tad tie, kas tagad aizlaiž postā manus ceļus, būs pārsteigti, un tie, kas tos nicībā pamet, dzīvos mokās.


text:
un tie, kas neaptvēra, bet noliedza, kad vēl atgriešanās vieta bija tiem atvērta, – tie pēc nāves iepazīs mani mokās.


text:
Tādēļ vairs neesi ziņkārīgs par to, kā mocīsies bezdievji, bet taujā par to, kā un kad tiks izglābti taisnie, kuriem pieder mūži un kuru dēļ pastāv mūži!”


text:
“Kāds lauks, tāda sēkla, un, kādi ziedi, tādas krāsas, kādi darbi, tāds spriedums, un, kāds zemnieks, tāds tīrums. Jo bija mūžos laiks,


text:
kad es gatavojos tiem, kuri ir tagad, – iekams tapa šī pasaule, kurā tie mājo, – un tad neviens man pretī nerunāja,


text:
jo nebija itin neviena; bet tagad tie, kas radīti šai pasaulē, kurā ir pārbagāts galds un nevīstošas ganības, ir maitāti savās gaitās.


text:
Un es vēroju savu pasauli, un redzi, tā bija zudusi, un savu zemi, un, redzi, tā bija briesmās dēļ to nolūkiem, kas tajā radušies.


text:
Un es ieraudzīju un nosargāju dažus ar lielām pūlēm, un paglābu sev vienu vīnogu no ķekara un vienu stādu no lielas audzes.


text:
Tad lai iznīkst daudzi, kas dzimuši velti, un lai paglābjas mana vīnoga un mans stāds, kurus es izkopu smagos pūliņos.


text:
bet izej ziedu pļavā, kur nav celta neviena māja, un ēd tikai no pļavas ziediem, un nebaudi gaļu, un vīnu nedzer, bet vienīgi ziedus,


text:
Tad es aizgāju, kā viņš bija man licis, laukā, ko sauca par Ardatu, un tur es apsēdos ziedu vidū un ēdu no pļavas zālēm, un to barība man bija sāta.


text:
Un bija tā – pēc septiņām dienām, kad es biju apgūlies sienā, mana sirds atkal satraucās tāpat kā iepriekš.


text:
“Ak, Kungs, tu, mums parādīdamies, parādījies mūsu tēviem tuksnesī, kad viņi bija izgājuši no Ēģiptes un klejoja pa tuksnesi, nestaigāto un neauglīgo, un sacīdams sacīji:


text:
Jo, redzi, es iesēju jūsos savu bauslību, un tas nes jūsos augli, un tā jūs celsities godā uz mūžiem!


text:
Taču mūsu tēvi, pieņēmuši bauslību, tai neklausīja, un tavus baušļus neglabāja; tomēr bauslības auglis neiznīka – jo nevarēja iznīkt: tas bija tavs;


text:
Un, redzi, ir nolikts: kad zeme ir pieņēmusi sēklu vai jūra – kuģi, vai kāds trauks – ēdienu vai dzērienu un, ja gadās, ka tiek iznīcināts


text:
tas, kas iesēts vai palaists, vai ielikts, – tas tiek iznīcināts, bet tas, kas tos glabāja, paliek. Tomēr ar mums tā nebija.


text:
Un, tā sacīdams savā sirdī, es pacēlu acis un ieraudzīju sievieti labajā pusē, un, redzi, tā sēroja un gauži raudāja skaļā balsī, un dziļi bēdājās dvēselē, un viņas drānas bija saplēstas un uz galvas – pelni.


text:
“Atstāj mani, mans kungs, lai raudu vien un bēdājos aizvien dziļāk, jo esmu ļoti sarūgtināta dvēselē un gaužām pazemota.”


text:
Un bija tā: pēc trīsdesmit gadiem Dievs uzklausīja mani, savu kalponi, un ieraudzīja manu postu, viņš apjauta manas mokas un deva man dēlu. Es ļoti priecājos par viņu un mans vīrs, un visi kaimiņi, un augstu godājām Spēcīgo.


text:
Un mēs apgāzām visus gaismekļus, un mani kaimiņi cēlās mani mierināt, bet es cietu klusu līdz citai dienai, līdz naktij.


text:
Un bija tā: kad visi rimās mani mierināt, lai es aizmigtu, es naktī piecēlos un aizbēgu, un atnācu uz šo pļavu, kā redzi.


text:
Un grasos vairs neatgriezties pilsētā, bet palikt šeit un nedz ēst, nedz dzert, vien gauži raudāt un gavēt, līdz nomiršu.”


text:
Un visi, kas no tās dzimuši sākumā, un citi, kas nāks, redzi, gandrīz visi ies bojā un vairākums ir lemti iznīcībai.


text:
Tad kam ir jāsēro vairāk: viņai, kas zaudējusi tik daudzus, vai tev, kas bēdājies par vienu? Bet, ja tu man teiksi:


text:
manas vaimanas ir citādas nekā zemei, jo es esmu zaudējusi sava klēpja augli, ko dzemdēju smelgās un sāpēs,


text:
tad es tev sacīšu: kā tu dzemdēji sāpēs, tā arī zeme iesākumā atdeva savu augli – cilvēku – tam, kas to radījis.


text:
Jo, ja tu atzīsti, ka Dieva lēmums ir taisnīgs, savā laikā tu atgūsi arī savu dēlu un tiksi slavēta starp sievām.


text:
“Nedari tā, bet piekrīti pierunāšanai – jo cik bēdu ir Ciānai! – un apremdinies Jeruzālemes sāpju dēļ!”


text:
mūsu arfa – pazemota, mūsu dziesma – apklususi, un mūsu gaviles – izjauktas, mūsu luktura gaisma – nodzisusi, mūsu derības arka – izlaupīta, mūsu svētās lietas – apgānītas, un vārds, kas nosaukts pār mums, gandrīz apkaunots, mūsu bērni ir pacietuši izsmieklu, mūsu priesteri – sadedzināti, mūsu levīti – aizdzīti gūstā, mūsu jaunavas – apkaunotas, un mūsu sievas – pārcietušas varmācību, mūsu taisnie – aizvesti, mūsu maziņie – atņemti, mūsu jaunekļi – verdzībā un mūsu stiprinieki padarīti par gaudeniem.


text:
Tādēļ nokrati savus lielos sirdēstus un atliec savas daudzās sāpes, lai Spēcīgais atkal varētu būt tev žēlīgs un Visuaugstais dotu tev mieru, atdusu no pūlēm.”


text:
Un bija tā: kad es ar viņu runāju, redzi, viņas seja pēkšņi spoži iemirdzējās, un viņas skatiens iezvērojās kā zibens, mani pat pārņēma bailes, lai viņai pieietu, un es prātoju, kas tas ir.


text:
Un, redzi, pēkšņi viņa izgrūda tik ilgu un baiļpilnu kliedzienu, ka no viņas balss salīgojās zeme. Un es skatījos,


text:
un redzi – es vairs neredzēju sievieti, bet uzceltu pilsētu, un bija redzama milzīgu pamatu vieta. Tad es izbijos un skaļā balsī kliedzu:


text:
“Kur ir eņģelis Uriēls, kas nāca pie manis sākumā? Viņš ir novedis mani šajā pārmērīgajā apjukumā, mans nolūks ir iznīcināts un mana lūgšana vērtusies pārmetumā!”


text:
Un, kad es tā runāju, redzi, pie manis nāca eņģelis, kas bija nācis pie manis sākumā, un uzlūkoja mani,


text:
un, redzi, tur es gulēju kā miris, un mans prāts bija man atņemts; viņš satvēra manu labo roku un mani stiprināja, un nolika mani uz kājām, un sacīja man:


text:
“Kas tev ir? Un kādēļ tu zūdies? Un kādēļ ir satraukts tavs prāts un tavas sirds domas?” Un es sacīju:


text:
“Tādēļ, ka tu esi mani pavisam pametis. Jo es izdarīju, kā tu biji sacījis, un izgāju pļavā, un, redzi, es redzēju un redzu to, ko nevaru pastāstīt.”


text:
“Uzklausi mani, un es tevi mācīšu un pateikšu tev to, no kā bīsties, jo Visuaugstais ir atklājis tev daudz noslēpumu.


text:
un tas, ko viņa tev teica – ka bijusi neauglīga trīsdesmit gadu, ir tādēļ, ka pagāja trīs tūkstoši gadu pasaulē, kad tajā netika nesti upuri.


text:
Un bija tā: pēc trim tūkstošiem gadu Sālamans uzcēla pilsētu un sāka nest upurus. Tas notika tad, kad neauglīgā dzemdēja dēlu.


text:
Un tas, ko viņa tev stāstīja – iegājis kāzu kambarī, mans dēls nomira, un viņu pārņēmis izmisums, – tā ir Jeruzālemes izpostīšana.


text:
Un, redzi, tu redzēji, kam viņa līdzīga, kā viņa apraudāja dēlu, un sāki viņu mierināt notikušā dēļ. Tam bija tev jāatklājas.


text:
Un tagad Visuaugstais, redzēdams, kā tu dvēselē skumsti un no visas sirds jūti viņai līdzi, parādīja tev viņas godības spožumu un daiļuma košumu.


text:
Tādēļ nebaidies un lai nebīstas tava sirds, bet ej iekšā un ieraugi būves krāšņumu un dižumu, ciktāl tavas acis iespēj to skatīt,


text:
un Visuaugstais tev atklās šajos sapņu redzējumos, ko Visuaugstais darīs tiem, kas mīt uz zemes pēdējās dienās.”


text:
Un bija tā: otrajā naktī es redzēju sapni, un redzi – no jūras pacēlās ērglis, kam bija divpadsmit spārnu un trīs galvas.


text:
Un es skatījos, un redzi – viņš izpleta spārnus pār visu zemi un visi debesu vēji pūta viņam virsū, un mākoņi sapulcējās ap viņu.


text:
Un es skatījos, un no viņa spārniem radās pretēji spārni, un tie kļuva par maziem, vārgiem spārniņiem.


text:
Bet viņa galvas dusēja, un vidējā galva bija lielāka par pārējām galvām, bet arī dusēja līdz ar tām.


text:
Un es skatījos, un redzi – ērglis lidoja ar saviem spārniem un valdīja pār zemi un pār tiem, kas mīt uz tās.


text:
Un es redzēju, ka viss, kas ir zem debess, pakļaujas viņam un neviens nerunā viņam pretī, neviena vienīga radība no tām, kas uz zemes.


text:
Un es skatījos, un redzi – ērglis nostājās uz saviem nagiem un pacēla balsi uz saviem spārniem, sacīdams:


text:
Un bija tā: kamēr tas valdīja, pienāca tā gals, un tas pazuda – tā vieta vairs nebija redzama. Tad izslējās nākamais un turpināja valdīt un valdīja ilgu laiku.


text:
Un es skatījos, un redzi – savā laikā izslējās nākamie spārni, arī tie – labajā pusē, lai pārņemtu valdīšanu; un daži no tiem valdīja, bet taču uzreiz pazuda,


text:
Un es skatījos, un redzi – no sešiem spārniņiem atšķīrās divi un aprima zem galvas, kas bija labajā pusē, bet četri palika savā vietā.


text:
un, kamēr tie sprieda, redzi, viena no dusošajām galvām – tā, kas bija pa vidu, – pamodās, jo tā bija lielāka par abām pārējām galvām,


text:
un, redzi, šī galva pagriezās līdz ar tām, kas bija ar viņu, un aprija divus apakšējos spārniņus, kas bija grasījušies valdīt.


text:
Bet šī galva pārņēma noteikšanu pār visu zemi un pārvaldīja tos, kas mīt uz tās, ar lieliem spaidiem, un pārvaldīja zemes pasauli vairāk nekā visi spārni, kas bija pirms tam.


text:
Un es skatījos, un redzi – kaut kas līdzīgs lauvam no meža izcēlās rēkdams, un es dzirdēju, ka tas pacēla cilvēka balsi uz ērgli un runāja, sacīdams:


text:
vai tu neesi pēdējais no četriem dzīvniekiem, kurus radīju valdīt pār manu pasauli, lai caur tiem nāktu laiku gals?


text:
Un ceturtais, kas atnāca, uzveica visus iepriekšējos dzīvniekus un turēja pasauli lielās šausmās un visu zemi negantos spaidos, un tik ilgi nodzīvoja uz zemes ar viltu.


text:
jo tu apspiedi lēnīgos un darīji pāri mierīgajiem, tu ienīdi taisnības sacītājus un ieredzēji meļus, tu izpostīji augļu nesēju mājokļus un sagrāvi to mūrus, kuri tev neko ļaunu nebija darījuši.


text:
Tādēļ tu zudin zudīsi, ērgli, un tavi šausmīgie spārni un tavi vēl ļaunākie spārniņi, un tavas nekrietnās galvas, un tavi vēl ļaunākie nagi, un viss tavs neģēlīgais rumpis,


text:
un redzi – arī atlikusī galva pazuda un abi spārni, kas bija pie tās aizgājuši un izslējušies, lai valdītu, bet to valdīšana bija īsa un juceklīga.


text:
Un es skatījos, un redzi – arī tie izzuda, un viss ērgļa rumpis dega, un zeme ļoti izbijās.<br/> Tad es pamodos, pārmēru satrauktu prātu un lielās izbailēs, un sacīju savam garam:


text:
Redzi, vēl esmu izmocīts prātā un gauži vārgs savā garā, un nenieka spēka nav manī lielo izbaiļu dēļ, kas šonakt mani sagrāba.


text:
Un es sacīju: “Ak, Valdniek un Kungs, ja esmu guvis tavu vēlību, ja esmu attaisnots tavā priekšā pār daudziem, ja mana lūgšana patiešām paceļas tava vaiga priekšā,


text:
spēcini mani un parādi man, savam kalpam, šī šausmīgā redzējuma tulkojumu un nozīmi, lai papilnam remdētu manu dvēseli.


text:
Jo tu esi lēmis, ka esmu cienīgs, lai man tiktu atklāts laiku gals un pēdējie laiki.” Un viņš man sacīja:


text:
ērglis, ko tu redzēji izkāpjam no jūras, ir ceturtā valstība, kas redzējumā parādījās Daniēlam, tavam brālim,


text:
Redzi, nāk dienas, kad celsies valsts uz zemes, un būs tā baismāka par visām valstīm, kas bija pirms tās.


text:
skaidrojums ir šāds: viņa valdīšanas laikā izcelsies ne mazums ķildu, un tā draudēs krist, tomēr tad nekritīs, bet atkal izsliesies savā sākotnes spēkā.


text:
ir šāds tulkojums: tajā celsies astoņi ķēniņi, kuru laiki būs niecīgi un gadi strauji, un divi no tiem ies bojā,


text:
kad tuvosies viņu laika vidus, bet četri savulaik tiks pasargāti, līdz tuvosies to beigu laiks, bet divi tiks pasargāti līdz beigām.


text:
tulkojums ir šāds: to pēdējās dienās Visuaugstais uzmodinās trīs ķēniņus un atjaunos tajos daudzas lietas, un tie valdīs pār zemi


text:
un pār tiem, kas mīt tajā, ar lielākiem spaidiem nekā visi, kas bija pirms tiem. Tādēļ tos sauc par ērgļa galvām,


text:
ir šāds tulkojums: viņi ir tie, kurus Visuaugstais paglabājis līdz to galam; tāda bija šī valstība, īsa un juceklīga,


text:
kā jau tu redzēji. Bet lauva, kuru tu redzēji rēcošu ceļamies no meža un runājam uz ērgli, un apsūdzam netaisnībā tiem vārdiem, kurus tu dzirdēji,


text:
tas ir Svaidītais, ko Visuaugstais bija glabājis beigām, viņš nāks pie tiem un atmaskos to bezdievību un netaisnību un noliks viņu priekšā to nicināmos darbus.


text:
Bet žēlastībā viņš atsvabinās manu ļaužu atlikumu, kuri ir izglābti viscaur manās robežās, un līksminās tos, līdz pienāks beigas, tiesas diena, par kuru es tev sacīju iepriekš.


text:
un māci to gudrajiem no tavas tautas, tiem, par kuriem tu zini: to sirdis spēj šos noslēpumus aptvert un glabāt.


text:
Bet tagad pagaidi še vēl septiņas dienas, tad tev tiks atklāts tas, ko Visuaugstais vēlēsies tev atklāt.” Tad viņš no manis aizgāja.


text:
Un bija tā: kad visi ļaudis padzirdēja, ka ir pagājušas septiņas dienas un es neesmu atgriezies pilsētā, tie sapulcējās visi, no maza līdz lielam, un atnāca pie manis un runāja uz mani, sacīdami:


text:
Tu vienīgais no visiem praviešiem mums esi atlicis, kā vīnogu ķekars no ražas un kā gaismeklis tumšā vietā, un kā osta kuģim, kas izglābies no vētras.


text:
Jo mēs neesam labāki par tiem, kas tur aizgāja bojā!” Un viņi gauži raudāja skaļā balsī. Tad es atbildēju viņiem:


text:
Arī es neesmu jūs pametis vai aizgājis no jums; es esmu atnācis uz šo vietu, lai lūgtos par izpostīto Ciānu un prasītu žēlsirdību jūsu pazemotās svētnīcas dēļ.


text:
Bet es sēdēju pļavā septiņas dienas, kā viņš man bija pavēlējis, un ēdu tikai no lauka puķēm, un zāles bija man barība šajās dienās.


text:
un es skatījos, un redzi – šis vējš izveidoja kaut ko līdzīgu cilvēkam, kas izkāpj no jūras sirds. Un es skatījos, un redzi – šis vīrs laidās ar debesu mākoņiem, un, lai kurp viņš pagrieza savu vaigu un skatījās, drebēja viss, ko viņš uzlūkoja,


text:
un, lai kurp no viņa mutes pacēlās balss, izkusa visi, kas to dzirdēja, – tā kūst vasks, sajutis uguni.


text:
Un pēc tam es skatījos, un redzi – no četriem debesu vējiem saradās kopā liels pulks ļaužu – tiem nebija skaita, lai uzveiktu cilvēku, kas bija izkāpis no jūras.


text:
Un pēc tam es skatījos, un redzi – visi, kas bija sapulcējušies pret viņu, lai sakautu viņu, ļoti izbijās, tomēr sparojās karot.


text:
Un, redzi, kad viņš ieraudzīja soļojošā pulka uzbrukumu, viņš nedz pacēla savu roku, nedz satvēra šķēpu vai kādu citu kara ieroci – es redzēju vienīgi to,


text:
ka viņš izlaiž no savas mutes itin kā uguns straumi un no lūpām – liesmu dvesmu, un no mēles viņš raidīja vētras dzirkstis. Un tas viss sajaucās kopā – uguns un liesmas, un vētras dzirkstis –


text:
un krita virsū bezdievju pulkiem, kas bija gatavi cīņai, un sadedzināja visus, un piepeši no neskaitāmajiem pulkiem nebija redzams nekas, vien pelnu putekļi un dūmu smaka. Un es skatījos un biju satriekts.


text:
Tad pie viņa nāca daudzu cilvēku stāvi, daļa priecādamies, daļa bēdādamies; daži bija sasieti, un daži kā upurdāvanas veda citus. Tad es pārvarīgās šausmās pamodos un lūdzos Visuaugsto:


text:
“Tu vispirms rādīji savam kalpam šos brīnumus un atzini mani par cienīgu, lai uzklausītu manu lūgšanu,


text:
Jo es spriežu savā prātā: vai! tiem, kas būs atstāti dzīvi tajās dienās, un vēl vairāk vai! tiem, kas netiks atstāti!


text:
Bet tādēļ vai! arī tiem, kas ir atstāti! Jo viņi redzēs lielas briesmas un daudz grūtību, kā rāda šie sapņi.


text:
Tomēr vieglāk ir apdraudētam doties tajās nekā aiziet no pasaules kā mākonim un neredzēt, kas notiks pēdējās dienās.” Un viņš man atbildēja:


text:
viņš, kas tolaik radīs briesmas, pats pasargās tos, kas tajās kritīs, tos, kam ir darbi un ticība Spēcīgajam.


text:
ir tas, ko Visuaugstais glabā kopš laiku laikiem, tas, kurš atsvabinās savu radību un vadīs atstātos.


text:
un ka viņš neturēja nedz šķēpu, nedz citu kara ieroci, tomēr iznīcināja bezdievju pulkus, kas nāca viņu sakaut, ir šāds skaidrojums:


text:
un viņi grasīsies karot cits ar citu, pilsēta pret pilsētu, novads pret novadu, cilts pret cilti un valsts pret valsti.


text:
Un, kad tas sāksies un atgadīsies zīmes, kuras es tev parādīju iepriekš, tad atklāsies mans Dēls, kuru tu redzēji kā vīru izkāpjam no jūras.


text:
Un, kad visas ciltis izdzirdēs viņa balsi, ikviens atstās savu novadu un karu, ko tie veda pret citiem,


text:
Un Ciāna nāks un parādīsies visiem, gatava un uzcelta, kā tu redzēji kalnu topam bez roku palīdzības.


text:
Bet viņš, mans Dēls, apsūdzēs sanākušās ciltis to bezdievīgajos darbos – tas būs līdzīgi vētrai –, un metīs viņiem acīs to ļaunās domas un mokas, kuras tie cietīs, –


text:
tās ir desmit ciltis, kas aizvestas gūstā no savas zemes ķēniņa Hozejas dienās – tos sagūstīja Salmanasars, Asīrijas ķēniņš, un aizveda viņus pāri upei, un viņi tika pārcelti citā zemē.


text:
Bet viņi sanāca kopā un nodomāja atstāt daudzās ciltis un doties uz tālāku novadu, kur vēl nebija dzīvojusi neviena cilvēku cilts,


text:
Visuaugstais atkal apturēs upes straumes, lai tie varētu pāriet. Tādēļ tu redzēji lielus pulkus, nākušus mierā,


text:
Un viņš man sacīja: “Kā nav iespējams izmeklēt vai izzināt to, kas ir jūras dzelmē, tā neviens no tiem, kas ir uz zemes, nevar redzēt manu Dēlu vai tos, kas ir ar viņu, – vienīgi viņa dienas laikā.


text:
Un tādēļ es tev to atklāju – tā ir Visuaugstā atlīdzība. Un vēl pēc trim dienām es tev sacīšu citas lietas un klāstīšu tev diženo un brīnumaino.”


text:
Tad es cēlos un izgāju pļavā, papilnam teikdams un slavēdams Visuaugsto par brīnumiem, ko viņš aplaikiem darījis,


text:
redzi, no krūma man pretim atskanēja balss, kas sacīja: “Ezra, Ezra!” Un es teicu: “Redzi, es, Kungs,” – un piecēlos kājās. Tad viņš man sacīja:


text:
un sūtīju viņu un izvedu savu tautu no Ēģiptes, un uzvedu viņu Sīnaja kalnā, un turēju viņu pie sevis daudz dienu,


text:
un stāstīju viņam daudzus brīnumus, un atklāju viņam laiku noslēpumus un laiku galu. Tad es pavēlēju viņam, sacīdams:


text:
zīmes, kuras es tev parādīju, un sapņus, kurus tu redzēji, un tulkojumus, kurus tu dzirdēji, noliec savā sirdī,


text:
jo tu tiksi paņemts no ļaužu vidus un turpmāk būsi ar manu Dēlu un ar tev līdzīgiem, līdz laiki beigsies.


text:
Tādēļ tagad sakārto savu namu un norāj savu tautu; mierini pazemotos tās vidū un atsakies no nīcīgās dzīves,


text:
padzen mirstīgās domas un atmet cilvēku nastas; nopurini savu kuslo dabu un noliec pie malas savas sūrākās šaubas, un steidzies bēgt no šiem laikiem,


text:
Jo, redzi, es iešu, kā tu man pavēlēji, un norāšu tagadējo tautu, bet kas brīdinās tos, kuri vēl tikai dzims?


text:
Bet, ja esmu guvis tavu vēlību, sūti manī Svēto Garu, un es uzrakstīšu visu, kas kopš iesākuma noticis pasaulē, to, kas bija rakstīts tavā bauslībā, lai ļaudis varētu atrast taku un tie, kas gribēs būt dzīvi pēdējās dienās, paliktu dzīvi.”


text:
bet pats sagatavo daudz rakstu galdiņu un paņem sev līdzi Sariju, Dabriju, Selemiju, Ētānu un Asiēlu – šos piecus, kuri jaudā ātri rakstīt, –


text:
un nāc šurp, un es iedegšu tavā sirdī prāta gaismekli, kas nenodzisīs, iekams nebūs pabeigts tas, ko tu rakstīsi.


text:
Un, kad būsi pabeidzis, kaut ko no tā pavēstī visiem, kaut ko slepus nodod gudrajiem. Sāc rakstīt rīt šajā stundā!”


text:
Un jums tika dota zemes daļa Ciānas zemē, bet jūs un jūsu tēvi noziedzāties un nepalikāt uz ceļiem, kurus jums deva Visuaugstais.


text:
Ja jūs sāksiet valdīt pār savu prātu un mācīsiet savu sirdi, tad paliksiet dzīvi un pēc nāves atradīsiet žēlastību.


text:
Jo pēc nāves nāks tiesa, kad mēs atdzīvosimies, un tad kļūs redzami taisno vārdi un atklāsies bezdievju darbi.


text:
Un bija tā: nākamajā dienā, redzi, balss mani sauca, sacīdama: “Ezra, atver savu muti un dzer to, ko es tev došu dzert!”


text:
Tad es atvēru savu muti, un, redzi, man tika pasniegts pilns biķeris; tas bija pilns itin kā ar ūdeni, bet tā krāsa bija kā uguns.


text:
Un es paņēmu un dzēru, un, kad es to dzēru, mana sirds izverda saprašanu un manās krūtīs pieņēmās spēkā gudrība, bet mans prāts paturēja atmiņu,


text:
Bet Visuaugstais deva saprašanu pieciem vīriem, un tie pēc kārtas rakstīja, kas tiem tika sacīts, burtiem, kurus tie nezināja. Un tie sēdēja četrdesmit dienas. Pa dienu tie rakstīja,


text:
Un bija tā: kad četrdesmit dienas bija beigušās, Visuaugstais sacīja: “Pirmās grāmatas, ko tu uzrakstīji, noliec, lai tās lasa ij cienīgie, ij necienīgie,


text:
Sestās nedēļas septītajā gadā, piectūkstoš gadus, trīs mēnešus un divdesmit divas dienas pēc radīšanas.


text:
Tajā laikā Ezra tika paņemts augšup un aiznests pie tiem, kas ir līdzīgi viņam, un tad viņš uzrakstīja visas šīs lietas. Un viņu sauca par Visuaugstā zinību zinātāju mūžīgi.


text:
es vairs necietīšu klusu par noziegumiem, kurus tie nekrietni strādā, un necietīšu viņos to, ko viņi dara aplam. Redzi, nevainīgās un taisnīgās asinis brēc uz mani, un bez mitas brēc taisno dvēseles.


text:
bet izvedīšu tos ar stipru roku un paceltu elkoni; sitīšu Ēģipti ar mocībām, kā iepriekš, un izpostīšu visu tās zemi.


text:
Vaimanās zemkopji, kas apstrādā zemi, jo viņu sēkla neuzdīgs un viņu kokus izmērdēs rūsa un krusa, un briesmīga vētra.


text:
Ļaužu vidū būs nemiers; kļūdami arvien varenāki, tie savā kvēlē nedomās par savu ķēniņu, par dižāko no saviem vadoņiem.


text:
Cilvēks neiežēlosies par savu kaimiņu, bet uzbruks tā namam ar zobenu un izlaupīs tā mantību maizes bada un posta dēļ.


text:
Redzi, es saucu, tā saka Kungs, visus zemes ķēniņus no austrumiem līdz rietumiem un no ziemeļiem līdz Libānai, lai tie bīstas un atgriežas, lai tiem atdarītu, ko viņi citiem ir darījuši.


text:
Mana labā roka nesaudzēs grēciniekus, un mans šķēps nenostāsies no tiem, kas izlej zemē nevainīgas asinis.


text:
Posts jau ir nācis pār zemes virsu, un jūs paliksiet tajā. Dievs neatsvabinās jūs, jo jūs grēkojāt viņa priekšā.


text:
Izies Arābijas pūķu ciltis daudziem ratiem, un dienā, kad tie dosies ceļā, to šņākšana izskanēs pār zemi un baiļosies un drebēs visi, kas dzirdēs.


text:
Dusmās trakodami, no meža iznāks karmonieši, nāks ar lielu spēku un saķersies karā ar tiem, un ar saviem ilkņiem izpostīs daļu Asīrijas zemes,


text:
Bet tas, kas sēdēs slēpnī Asīrijas pusē, tiem uzbruks un nogalēs vienu no tiem, un to karapulku pārņems bailes un trīsas, un to ķēniņus nedrošība.


text:
Redzi, mākoņi no austrumiem un no septiņu zvaigžņu puses līdz dienvidiem, un to skats ir visnotaļ briesmīgs, pilns dusmu un aukas.


text:
Tie trieksies cits citam virsū un lies milzu vētru uz zemes, un to vētru! Asins no zobena sniegsies līdz zirga vēderam


text:
bet no austrumiem celsies stipri vēji un drupinās mākoni, ko es uzpūtu dusmās, bet auka, kam bija jāsēj posts ar austrumvēju un rieteni, tiks sadragāta.


text:
Un celsies mākoņi, lieli un vareni, pilni dusmu un aukas, un izpostīs visu zemi un tās iedzīvotājus, un lies pār ikkatru augstu un izcilnu vietu briesmīgu auku,


text:
uguni un krusu, un lidojošus šķēpus un ūdensplūdus, un piepildīs visus laukus un visas upes ar savu ūdeņu paliem.


text:
Tie sanāks ap to un aplenks to, un izlies pār to vētru un visu niknumu; putekļi un dūmi celsies līdz pašām debesīm, un visi apkārt apraudās to.


text:
vai! tev, nelaimīgā! Tu gribēji būt viņai līdzīga un posi savas meitas maucībai, lai tās patiktu un lielītos tavu mīlnieku vidū, kuri aizvien kāroja dzīt maucību ar tevi.


text:
es sūtīšu tev postu – atraitnību, trūkumu un badu, un zobenu, un sērgu; tas izpostīs tavus namus, nesīs varmācību un nāvi. Un tava spara godība


text:
ja tu bez mitas nebūtu kāvusi manus izredzētos, lielījusies un situsi plaukstas, un mēļojusi par to nāvi, kad biji piedzērusies?


text:
Tavi bērni mirs badā, un tu kritīsi no šķēpa, tavas pilsētas tiks noslaucītas no zemes virsas, un visi tavējie laukā kritīs no zobena.


text:
Tie, kas ir kalnos, ies bojā no bada un ēdīs savu miesu, un dzers asinis, alkdami maizes un slāpdami ūdens.


text:
Garām iedami, tie uzklups nīstajai pilsētai un izpostīs to, un daļu tavas godības, un tavas zemes – atgriezdamies no Bābeles.


text:
Viņi aprīs tevi visu un tavas pilsētas, tavu zemi un kalnus, nodedzinās visus tavus mežus un augļu kokus,


text:
Dreb zeme un tās pamati, jūra bango līdz dzīlēm, tās viļņi un zivis šaudās Kunga vaiga priekšā viņa varas godības dēļ,


text:
jo spēcīga ir viņa labā roka, kas uzvelk loku, un asas ir bultas, kuras viņš raida; izšautas līdz zemes malām, tās trāpa.


text:
Sāksies bēdas – un daudzi nopūtīsies; sāksies bads – un daudzi ies bojā; sāksies kari – un varenie baiļosies; sāksies posts –


text:
Redzi, ēdamas lietas būs tik lētas uz zemes, ka tie nodomās – iestājies miers. Tad plūdīs posts pār zemi, zobens un bads.


text:
Un līķi tiks izmesti kā mēsli, un nebūs neviena, kas tos apraudātu, jo zeme būs kļuvusi tukša un tās pilsētas – nopostītas.


text:
jo no pilsētniekiem būs palikuši tikai desmit un laukos – divi, kas slēpsies mežā un klinšu spraugās.


text:
Un zeme paliks tukša, tās tīrumi paliks atmatā; tās ceļi un takas aizaugs ar ērkšķiem, jo neies pa tiem neviena avs.


text:
Gauži raudās jaunavas – tām nebūs līgavaiņu, gauži raudās sievas – tām nebūs vīru, raudās viņu meitas, kurām nebūs palīga.


text:
Kā grūtai sievai devītajā mēnesī, kad tuvojas viņas dzemdību stunda, divas trīs stundas pirms tam mokošas sāpes sagrābj klēpi, bet, kad bērniņš iznācis no klēpja, nav kavēšanās ne mirkli,


text:
jo viņu darba augļus novāks svešzemnieki un viņu mantību izlaupīs; viņu namus sagraus un viņu dēlus aizdzīs gūstā: gūstniecībā un badā viņi radīs savus bērnus.


text:
Tie, kas tirgojas, tirgojas aplaupīšanai; jo vairāk tie uzpoš savas pilsētas un savus namus, savu mantību un sevi pašus,


text:
tā taisnība neieredzēs uzposto netaisnību un apsūdzēs to tieši sejā, kad nāks visu zemes grēku meklētāja Aizstāvis.


text:
Lai nesaka grēcinieks, ka nav grēkojis, jo karstas ogles dedzinās uz tā galvas, kas saka: neesmu grēkojis Dieva un viņa godības priekšā.


text:
viņš izlējis tuksnesī ūdeņu avotus un kalnu galotnēs ezerus, lai no klints radzēm sūtītu upes dzirdināt zemi;


text:
Nudien, viņš zina jūsu nolūkus un to, ko jūs domājat savās sirdīs! Vai tiem kas grēko un grib nobēdzināt savus grēkus!


text:
un jūs būsiet apkaunoti, kad jūsu darbi nāks cilvēku priekšā un jūsu netaisnības apsūdzēs jūs tajā dienā.


text:
Patiesi, Dievs ir soģis, bīstieties viņa! Izbeidziet grēkot un uz laiku laikiem aizmirstiet darīt nekrietnības, un Dievs jūs izglābs un atsvabinās no visiem spaidiem.


text:
Klausieties, mani izredzētie, tā saka Kungs, raugiet – tuvu ir posta dienas, un no tām es jūs atbrīvošu.


text:
Grēku nasta nenospiedīs un netaisnie darbi nepievārēs jūs, kas klausāt maniem baušļiem un pavēlēm, saka Kungs Dievs.


text:
Vai tiem, ko žņaudz viņu grēki un klāj viņu netaisnie darbi! Viņi ir kā lauks, ko žņaudz brikšņi, un ērkšķi klāj tā takas; to nevar pāriet. To atstās un nodos, lai aprij uguns!”


