# verses

text:
Presten Jojada ga hundre manns førerne de spydene og skjoldene, både store og små, som hadde tilhørt kong David, og som var i Guds hus.


text:
Og han stilte opp hele folket i en ring rundt kongen, hver mann med våpen i hånd, fra sørsiden til nordsiden av tempelet, nær ved alteret og selve tempelhuset.


text:
Så førte Jojada og sønnene hans kongs sønnen ut, satte kronen på ham og ga ham kongesymbolene. Deutropte ham til konge, salvet ham og ropte: «Leve kongen!» 


text:
Da Atalja hørte ropet fra folkemengden som løp fram for åhylle kongen, gikk hun opp til folket i Herrens hus.


text:
Der fikk hun se kongen ståved søylen sin ved inngangen, og høvdingene og hornblåserne ved siden av ham, mens hele folket jubletog blåste i trompeter og sangerne ledet lovsangen med instrumentene sine. Da flerret Atalja klærne sine og ropte: «Forræderi, forræderi!» 


text:
Men presten Jojada sendte hundre manns førerne ut, de som sto i spissen for hæren, og sa til dem: «Før henne ut mellom rekkene! Følger noen etter henne, så skal han dø for sverd.» For presten hadde sagt: «Dere må ikke drepe henne i Herrens hus.» 


text:
Så grep de Atalja. De førte henne til Hesteporten, som leder inn i kongeborgen, og der drepte de henne.


text:
Så gikk hele folkemengden til Baal-tempelet og rev det ned. Altrene og gudebildene knuste de, og Baal-presten Mattan drepte de foran altrene.


text:
Tilsynet med Herrens hus overlot Jojada til prestene og levittene, som David hadde inndelt i skift til å gjøre tjeneste i tempelet, til å bære fram brennoffer for Herren slik det er skrevet i Moseloven, underglede og sang slik David ville.


text:
Og han satte dørvoktere ved portene til Herrens hus, så ingen som av en eller annen grunn var blitt uren, skulle slippe inn.


text:
Så tok han med seg hundre manns førerne, stormennene, folkets ledere og hele folkemengden og førte kongen ned fra Herrens hus. De gikk gjennom Øvreporten inn i kongeborgen og satte kongen på tronen.


text:
Joasj var sju år gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i førti år. Hans mor het Sibja og var fra Beer-Sjeba.


text:
Han samlet prestene og levittene og sa til dem: «Dra ut til byene i Juda og samle inn penger fra alle israelittene, så dere år for år kan sette i stand deres Guds hus slik det trengs. Dere må skynde dere å gjøre dette!» Men levittene skyndte seg ikke.


text:
Da kalte kongen øverstepresten Jojada til seg og sa: «Hvorfor har du ikke sørget for at levittene krever inn fra Juda og Jerusalem den avgiften til teltet med vitnesbyrdet som Moses, Herrens tjener, og Israels forsamling har fastsatt?


text:
For den gudløse Atalja og sønnene hennes har trengt seg inn i Guds hus og til og med brukt alt det hellige fra Herrens hus for Baal-gudene.» 


text:
Det ble kunngjort i Juda og Jerusalem at alle skulle komme til Herren med den avgiften som Moses, Guds tjener, hadde på lagt Israel i ørkenen.


text:
Når levittene kom med kisten til kongelig kontroll og de så at det var mange penger i den, kom kongens skriver og øversteprestens tilsynsmann og tømte kisten. Så satte de den på plass igjen. Dette gjorde de dag etter dag og samlet en mengde penger.


text:
Kongen og Jojada ga pengene til dem som sto for arbeidet på Herrens hus. Og de leide steinhoggere og tømmermenn til å utbedre Herrens hus og jernsmeder og kobbersmeder som skulle sette det i stand.


text:
Arbeidslederne satte arbeidet i gang, og under deres ledelse gikkutbedringene framover. De satte Guds hus i stand igjen etter de mål det skulle ha, og gjorde det sterkere enn før.


text:
Da de var ferdige, kom de med resten av pengene til kongen og Jojada, som brukte dem til å lageutstyr til Herrens hus: redskaper til tjenesten og ofringen, skåler og andre gjenstander av gull og sølv. Så lenge Jojada levde, bar de daglig fram brennoffer i Herrens hus.


text:
De gravla ham i Davidsbyen, sammen med kongene, fordi han hadde gjort mye godt i Israel og for Gud og hans hus.


text:
Etter at Jojada var død, kom høvdingene i Juda til kongen og kastet seg ned for ham. Og kongen hørte på dem.


text:
Så forlot de huset til Herren, fedrenes Gud, og dyrket Asjera-stolper og gudebilder. Da ble Juda og Jerusalem rammet av vrede fordi de hadde gjort seg skyldige i dette.


text:
Herren sendte profeter blant dem for å føre dem tilbake til seg. Profetene advarte dem, men de ville ikke høre.


text:
Da kom Guds ånd over Sakarja, sønn av presten Jojada. Han trådte fram for folket og sa til dem: «Så sier Gud: Hvorfor bryter dere Herrens bud? Dere kommer ikke til å lykkes. Dere har forlatt Herren, derfor forlater han dere.» 


text:
Men de fikk i stand en sammensvergelse mot ham, og på kongens befaling steinet de ham i forgården til Herrens hus.


text:
Kong Joasj husket ikke på den godhet som Jojada, far til Sakarja, hadde vist ham, og han drepte sønnen. Idet han døde, ropte han: «Måtte Herren se og gjengjelde dette!» 


text:
Før året var omme, dro en hær av arameere opp mot kong Joasj. De kom til Juda og Jerusalem og utryddet alle høvdingene i folket. Alt byttet de tok, sendte de til kongen i Damaskus.


text:
Det var ikke mange mann i arameerhæren som kom. Likevel lot Herren dem vinne over en stor hær fordi judeerne hadde forlatt Herren, sine fedres Gud. Slik fullbyrdet de dommen over Joasj.


text:
Da arameerne dro bort, lot de ham ligge igjen, alvorlig såret. Og kongens tjenere sammensverget seg mot ham fordi han hadde tatt livet av sønnen til presten Jojada. De drepte ham i sengen hans. Slik døde Joasj, og de gravla ham i Davidsbyen, men ikke i kongegravene.


text:
De som fikk i stand sammensvergelsen mot ham, var Sabad, sønn av Sjimat, en kvinne fra Ammon, og Josabad, sønn av Sjimrit, en kvinne fra Moab.


text:
Om sønnene til Joasj, om de mange profetordene mot ham og om gjenoppbyggingen av Guds hus, om alt dette står det skrevet i kommentarene til kongebøkene. Hans sønn Amasja ble konge etter ham.


text:
Amasja var tjuefemår gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i tjueni år. Hans mor het Joaddan og var fra Jerusalem.


text:
Så snart Amasja hadde sikret seg kongs makten, drepte han de tjenerne som hadde slått i hjel hans far, kongen.


text:
Men barna deres drepte han ikke. Han fulgtedet som står skrevet i lovboken til Moses, hvor Herren befaler: Fedre skal ikke dø for barna, og barn skal ikke dø for fedrene. Enhver skal dø for sin egen synd.


text:
Siden samlet Amasja judeerne og stilte dem opp, familie for familie, under tusen manns førere og hundre manns førere i hele Juda og Benjamin. Han mønstret alle som var tjue år eller mer, og fant at det var tre hundre tusenut valgte stridsdyktige menn som kunne bruke spyd og skjold.


text:
Da kom en gudsmann til ham og sa: «Konge, la ikke Israels hær dra med deg! For Herren er ikke med israelittene, ikke med noen av Efraims sønner.


text:
Dra ut på egen hånd og gå modig i krigen! Ellers vil Gud la deg falle for fienden. For Gud har makt både til å hjelpe og til å felle.» 


text:
Amasja spurte gudsmannen: «Hva så med de hundretalentene jeg ga til den israelittiske hærstyrken?» Gudsmannen svarte: «Herren kan gi deg mer enn det!» 


text:
Da skilte Amasja ut den styrken som var kommet til ham fra Efraim, og lot dem dra hjem. De ble brennende harme på judeerne og vendte hjem i fullt sinne.


text:
Da Amasja hadde styrket sin stilling, førte han hæren sin til Saltdalen. Der slo han ned ti tusen mann fra Se'ir,


text:
og judeerne tok ti tusen levende til fange. De førte dem opp på toppen av en klippe og kastet dem ned derfra så de ble knust, alle sammen.


text:
Men soldatene fra hærstyrken som Amasja hadde sendt hjem så de ikke fikk dra i krig med ham, plyndret byene i Juda, fra Samaria til Bet-Horon. Der slo de ned tre tusen mann og tok stort bytte.


text:
Da Amasja kom tilbake etter å ha slått edomittene, hadde han med seg gudenesom tilhørte folket i Se'ir. Han satte dem opp som sine egne guder, tilba dem og tente offerild for dem.


text:
Da ble Herren brennende harm på Amasja og sendte ham en profet som sa: «Hvorfor søker du råd hos guder som ikke kunne berge sitt eget folk ut av din hånd?» 


text:
Men da profeten talte slik til ham, sa Amasja: «Har vi gjort deg til kongens rådgiver? Hold opp, ellers blir du slått i hjel!» Da holdt profeten opp og sa: «Jeg vet at Gud har besluttet å utrydde deg fordi du gjorde dette og ikke hørte på mitt råd.» 


text:
Amasja, kongen i Juda, holdt råd og sendte så bud til Israels-kongen Joasj, sønn av Joahas, sønn av Jehu. «Kom, la oss kjempe ansikt til ansikt!» sa han.


text:
Du tenker at du har slått edomittene. Derfor er du blitt overmodig og vil vinne ære. Hold deg hjemme! Hvorfor vil du styrte deg iulykke så du går til grunne, og Juda med deg?» 


text:
Men Amasja ville ikke høre på ham, for dette var fra Gud. Han ville overgi dem i hans hender fordi de hadde søkt råd hos Edoms guder.


text:
Da rykket Israels-kongen Joasj ut mot Amasja, kongen i Juda. De kjempet ansikt til ansikt i Bet-Sjemesj, som ligger i Juda.


text:
Juda-kongen Amasja, sønn av Joasj, sønn av Joahas, ble tatt til fange i Bet-Sjemesj av Joasj, Israels konge, og ført til Jerusalem. Der rev Joasj ned fire hundrealen av bymuren, fra Efraim-porten til Hjørneporten.


text:
Så tok han alt gulletog sølvet og alt utstyret som fantes i Guds hus, hos Obed-Edom og i skattkamrene i kongeborgen, dessuten gislene. Så vendte han tilbake til Samaria.


text:
Det som ellers er å fortelle om Amasja, fra først til sist, står skrevet i boken om Judas og Israels konger.


text:
Da Amasja begynte å vende seg bort fra Herren, fikk de i stand en sammensvergelse mot ham i Jerusalem. Da flyktet han til Lakisj. Men de sendte folk etter ham og drepte ham der.


text:
Ussia var seksten år da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i femtito år. Hans mor het Jekolja og var fra Jerusalem.


text:
Han søkte Gud så lenge Sakarja levde, han som forsto seg på gudssyner. Og så lenge han søkte Herren, ga Gud ham fremgang.


text:
Ussia dro ut og gikk til krig mot filisterne. Han rev ned bymurenei Gat, Jabne og Asjdod. Siden bygde han byer ved Asjdod og andre steder hos filisterne.


text:
Ammonittene kom med gaver til Ussia, og ryktet om ham nådde helt til Egypt; for han var blitt svært mektig.


text:
Ussia bygde tårn i Jerusalem, på Hjørneporten og Dalporten og på murvinkelen. Slik forsterket han dem.


text:
Han bygde også tårn i ørkenen og hogg ut mange brønner, for han hadde stor buskapbåde i lavlandet og på høysletten. Dessuten hadde han bønder og vindyrkere i fjellene og i hagene; for han hadde hjerte for jorden.


text:
Ussia hadde en stridsdyktig hær, som dro ut i krig i avdelinger som var mønstret og talt av skriveren Je'uel og tilsynsmannen Maaseja, underledelse av Hananja, en av kongens stormenn.


text:
I Jerusalem fikk hanutviklet nye og sinnrike krigsmaskiner. De skulle stå på tårnene og hjørnene av muren og brukes til å skyte ut piler og store steiner. Slik ble kongens navn kjent vidt omkring, for han fikk hjelp på underfullt vis så han fikk stor makt.


text:
Men da han hadde fått stor makt, ble hjertet hans ødelagt av hovmod. Han var troløs mot Herren sin Gud. Han gikk inn i Herrens tempel for å brenne røkelse på røkelsesalteret.


text:
De stilte seg i veien for kong Ussia og sa til ham: «Du har ikke lov til å brenne røkelse for Herren, Ussia. Det kan bare prestene gjøre, Arons sønner som er helliget til det. gå ut av helligdommen! For du har vært troløs, og det gir deg ingen ære hos Herren din Gud.» 


text:
Da ble Ussia sint der han sto med en røkelsesskål i hånden, klar til å brenne røkelse. Men da han ble sint på prestene, brøt det ut hudsykdom på pannen hans. Dette skjedde foran prestene ved røkelsesalteret i Herrens hus.


text:
Da øverstepresten Asarja og alle de andre prestene vendte seg mot ham, så de at han hadde en hudsykdom i pannen. De skyndte seg åjage ham bort derfra. Selv var han også snar til å komme seg ut, for Herren hadde rørt ved ham.


text:
Siden led kong Ussia av denne hudsykdommen til sin dødsdag. Han måtte bo i et hus for seg selv fordi han var rammet av hudsykdom, og han varutestengt fra Herrens hus. Hans sønn Jotam styrte kongeborgen og folket i landet.


text:
Det som ellers er å fortelle om Ussia fra først til sist, har profeten Jesaja, sønn av Amos, skrevet opp.


text:
Ussia gikk til hvile hos sine fedre. Han ble gravlagt ute på kongenes gravplass. For de sa: «Han var angrepet av hudsykdom.» Hans sønn Jotam ble konge etter ham.


text:
Jotam var tjuefemår gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i seksten år. Hans mor het Jerusja og var datter av Sadok.


text:
Jotam gjorde det som var rett i Herrens øyne, i ett og alt som hans far Ussia hadde gjort. Men han gikk ikke inn i Herrens tempel. Og folket fortsatte å gjøre det som var ondt.


text:
Han førte krig mot ammonittenes konge og vant over dem. Ammonittene måtte det året gi ham hundretalenter sølv, ti tusen kor hvete og ti tusen kor bygg. Det samme måtte de gi ham det andre og tredje året.


text:
Det som ellers er å fortelle om Jotam, om alle krigene hans og alt han gjorde, står skrevet i boken om Israels og Judas konger.


text:
Så gikk Jotam til hvile hos sine fedre. De gravla ham i Davidsbyen. Hans sønn Ahas ble konge etter ham.


text:
Ahas var tjue år gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i seksten år. Han gjorde ikke det som var rett i Herrens øyne, slik hans stamfar David hadde gjort.


text:
Han tente offerild i Hinnom-dalen og lot sønnene sine gå gjennom ilden, en avskyelig skikk hos de folkeslagene som Herren hadde drevet bort for israelittene.


text:
Så overga Herren hans Gud ham i arameer kongens hender. Arameerne slo ham og tok et stort antall fanger, som de førte til Damaskus. Ahas ble også overgitt til Israels konge, som på førte ham et stort nederlag.


text:
Pekah, Remaljas sønn, drepte på én dag hundreog tjue tusen mann i Juda, alle sammen tapre krigere. Det skjedde fordi de hadde forlatt Herren, sine fedres Gud.


text:
Sikri, en kriger fra Efraim, drepte kongs sønnen Maaseja, slottshøvdingen Asrikam og Elkana, som var nest etter kongen.


text:
Israelittene tok to hundretusen av sine brødre som fanger, med koner, sønner og døtre. De tok også et stort bytte fra dem og førte det til Samaria.


text:
Der var det en av Herrens profeter som het Oded. Han gikk ut mot hæren da den kom til Samaria, og sa til dem: «Hør, Herren, deres fedres Gud, har i sin harme overgitt judeerne i deres hender. Men dere har drept dem med et raseri som har nådd helt til himmelen.


text:
Og nå tenker dere å gjøre menn og kvinner fra Juda og Jerusalem til slaver for dere. Har dere ikke selv stor nok skyld mot Herren deres Gud?


text:
Hør nå på meg! Send tilbake de fangene dere har tatt fra brødrene deres. For Herrens brennende vrede er over dere.» 


text:
Da sto noen av Efraims overhoder fram mot dem som var kommet hjem fra krigen. Det var Asarja, sønn av Johanan, Berekja, sønn av Mesjillemot, Hiskia, sønn av Sjallum, og Amasa, sønn av Hadlai.


text:
De sa: «Før ikke fangene hit! Har dere tenkt å la enda større synd og skyld komme over oss, vi som allerede er skyldige for Herren? Vår skyld er stor, og Herrens brennende vrede er over Israel.» 


text:
Da slapp soldatene fangene fri og ga fra seg byttet, rett for øynene på høvdingene og hele forsamlingen.


text:
De mennene som er nevnt ved navn, sto fram og tok hånd om fangene. De kledde alle som var nakne, med klær fra byttet. De ga dem både klær og sko, mat og drikke og salvet dem. Alle som hadde vondt for å gå, satte de opp på esler, og de førte dem til landsmennene deres i Jeriko, Palmebyen. Så vendte de tilbake til Samaria.


text:
Og filisterne plyndret byene i Juda, både i lavlandet og i Negev. De erobret Bet-Sjemesj, Ajjalon og Gederot, Soko med tilhørende landsbyer, Timna med landsbyer og Gimso med landsbyer. Og de bosatte seg der.


text:
For Herren ville ydmyke Juda på grunn av Ahas, kongen over Israel. Han hadde ikke holdt Juda i tømme, han hadde vært troløs mot Herren.


text:
Ahas plyndret både Herrens hus og kongeborgen, han tok fra høvdingene og ga til assyrer kongen, men det hjalp ham ikke.


text:
Han ofret til gudenei Damaskus, som hadde beseiret ham, og sa: «Siden arameer kongens guder har hjulpetdem, vil jeg ofre til dem så de kan hjelpe meg.» Men de ble til fall for ham og for hele Israel.


text:
Ahas samlet også altutstyret som var i Guds hus, og slo det i stykker. Så stengte han dørene til Herrens hus og laget seg altere i hvert hjørne av Jerusalem.


text:
I hver eneste by i Juda laget han offerhauger og tente offerild for andre guder. Slik gjorde han Herren, sine fedres Gud, rasende.


text:
Det som ellers er å fortelle om Ahas og det hanutrettet fra først til sist, står skrevet i boken om Judas og Israels konger.


text:
Ahas gikk til hvile hos sine fedre. De gravla ham i Jerusalem, inne i byen; men de la ham ikke i Israels kongegraver. Hans sønn Hiskia ble konge etter ham.


text:
Hiskia ble konge da han var tjuefemår gammel, og han regjerte i Jerusalem i tjueni år. Hans mor het Abia og var datter av Sakarja.


text:
I det første året han regjerte, i den første måneden, åpnet han dørene til Herrens hus og satte dem i stand.


text:
Han sa til dem: «Hør på meg, levitter! Nå skal dere hellige dere selv og hellige huset til Herren, deres fedres Gud, og få urenheten ut av helligdommen!


text:
For våre fedre har vært troløse. De har gjort det som er ondt i Herrens øyne, og forlatt ham. De har vendt ansiktet bort fra Herrens bolig og snudd ryggen til.


text:
De har til og med stengt dørene til forhallen og slukketlampene, og de har ikke brent røkelse. De har heller ikke ofret brennoffer i helligdommen for Israels Gud.


text:
Derfor er Herrens harme kommet over Juda og Jerusalem. Han har overgitt dem til redsel, ødeleggelse og spott, slik dere ser med egne øyne.


text:
Se, på grunn av dette er fedrene våre falt for sverd, og sønnene og døtrene og konene våre er i fangenskap.


text:
Nå ligger det meg på hjertet å slutte en pakt med Herren, Israels Gud, så hans brennende vrede kan vende seg fra oss.


text:
Mine sønner, vær nå ikke likegyldige! For dere har Herrenutvalgt til åståfor hans ansikt og tjene ham, til å være hans tjenere og brenne røkelse.» 


text:
Da sto disse levittene fram: fra Kehats etterkommere Mahat, sønn av Amasai, og Joel, sønn av Asarja; fra Meraris etterkommere Kisj, sønn av Abdi, og Asarja, sønn av Jehallelel; fra Gersjons etterkommere Joah, sønn av Simma, og Eden, sønn av Joah;


text:
Da de hadde samlet brødrene sine og helliget seg, gikk de inn i Herrens hus for årense det, slik kongen hadde på budt etter Herrens ord.


text:
Så gikk prestene inn i Herrens hus for årense det. Alturentsom de fant i Herrens tempel, bar de ut i forgården. Der tok levittene imot det og førte det ut til Kedron-dalen.


text:
Den første dagen i den første måneden begynte de vigslingen, og den åttende dagen var de kommet til Herrens forhall. Så helliget de tempelet i åtte dager, og den sekstende dagen i den første måneden var de ferdige.


text:
Da gikk de inn til kong Hiskia og sa: «Vi har renset hele Herrens hus, brennofferalteret med alt som hører til, og skuebrødsbordet med alt som hører til.


text:
Vi har satt i stand og helliget alt det utstyret som Ahas i sin troløshet fjernet da han var konge. Nå står det på plass ved Herrens alter.» 


text:
De kom med sju okser, sju værer, sju lam og sju geitebukkersom syndoffer for kongeriket, for helligdommen og for judeerne. Og kongen bød Arons sønner, prestene, å ofre dem på Herrens alter.


text:
De slaktet oksene, og prestene tok imot blodet og stenket det på alteret. Så slaktet de værene og stenket blodet på alteret. De slaktet også lammene og stenket blodet på alteret.


text:
Prestene slaktet dem og bar fram blodet til alteret som et syndoffer, til soning for hele Israel. For kongen hadde sagt at brennofferet og syndofferet skulle være for hele Israel.


text:
Så lot han levittene stille seg opp i Herrens hus med symbaler, harper og lyrer, slik David og kongens seer Gad og profeten Natan hadde bestemt. For det var Herren selv som hadde gitt dette på budet gjennom profetene sine.


text:
Da bød Hiskia at brennofferet skulle bæres fram på alteret. Og samtidig som ofringen tok til, begynte sangen for Herren og trompetene å lyde, sammen med instrumentene til David, Israels konge.


text:
Hele forsamlingen bøyde seg og tilba mens sangen lød og trompetene klang, og det varte til ofringen var slutt.


text:
Så bød kong Hiskia og stormennene at levittene skulle lovsynge Herren med ord av David og seeren Asaf. Og de sang lovsanger med stor glede og bøyde seg ned i tilbedelse.


text:
Da tok Hiskia til orde og sa: «Dere har nåinnviet dere til Herren. Kom, bær fram slaktoffer og takkoffer til Herrens hus!» Og forsamlingen kom med slaktoffer og takkoffer, og alle som hadde et villig hjerte, kom også med brennoffer.


text:
Tallet på brennofrene som forsamlingen bar fram, var sytti okser, hundreværer og to hundrelam. Alt dette var til brennoffer for Herren.


text:
Men det var for få prester til å flå alle brennofferdyrene. Derfor fikk de hjelp av sine brødre levittene til arbeidet var fullført og alle prestene hadde helliget seg. For levittene hadde helliget seg av et oppriktig hjerte, mer enn prestene.


text:
I tillegg til den store mengden med brennoffer kom fettet av fredsofrene og drikkofrene som hørte til brennofferet. På denne må ten ble det igjen orden på tjenesten i Herrens hus.


text:
Hiskia og hele folket gledet seg over det som Gud hadde gjort for folket, for alt hadde skjedd så fort.


text:
Hiskia sendte bud omkring i hele Israel og Juda, han skrev også brev til Efraim og Manasse, om at de skulle komme til Herrens hus i Jerusalem og holde påske for Herren, Israels Gud.


text:
Kongen, stormennene og hele forsamlingen i Jerusalem var blitt enige om å holde påske i den andre måneden.


text:
De kunne ikke gjøre det til rett tid; for det var ikke mange nok prester som hadde helliget seg, og folket var ennå ikke samlet i Jerusalem.


text:
Derfor besluttet de å sende ut en kunngjøring i hele Israel, fra Beer-Sjeba til Dan, om at folk skulle komme og holde påske i Jerusalem for Herren, Israels Gud. For det var få som hadde holdt den etter forskriftene.


text:
Etter kongens ordre dro ilbud rundt i hele Israel og Juda med brevene fra kongen og stormennene: «Israelitter, vend om til Herren, Abrahams, Isaks og Israels Gud, så skal han vende seg til den resten av dere som har sluppetunna assyrer kongens hånd.


text:
Vær ikke som fedrene og brødrene deres! De var troløse mot Herren, deres fedres Gud. Da overga han dem til ødeleggelse, slik dere selv ser.


text:
Vær nå ikke stivnakkede som fedrene deres! Rekk Herren hånden og kom til hans helligdom, som han har helliget for alle tider. Tjen Herren deres Gud, så hans brennende vrede kan vende seg bort fra dere.


text:
For hvis dere vender om til Herren, skal brødrene og barna deres møte barmhjertighet hos dem som holder dem fanget, så de får komme tilbake til dette landet. For Herren deres Gud er nådig og barmhjertig. Han vender ikke sitt ansikt bort fra dere om dere vender om til ham.» 


text:
Ilbudenedro fra by til by gjennom Efraims og Manasses land og helt til Sebulon. Men folk bare lo av dem og hånte dem.


text:
Også i Juda var Guds hånd virksom, slik at folket helhjertet gjorde som kongen og stormennene hadde på budt etter Herrens ord.


text:
En stor folkemengde samlet seg i Jerusalem for åfeire deusyrede brøds høytid i den andre måneden. Det ble en svært stor forsamling.


text:
De gikk i gang med å fjerne de altrene som fantes i Jerusalem. også alle røkelses altrene tok de og kastet i Kedron-dalen.


text:
Så slaktet de påske lammet den fjortende dagen i den andre måneden. Prestene og levittene var skamfulle, og de helliget seg og kom med brennoffer til Herrens hus.


text:
De sto på plassene sine, slik det var bestemt i loven til gudsmannen Moses. Og prestene stenket blodet som levittene rakte dem.


text:
Det var mange i forsamlingen som ikke hadde helliget seg. Derfor slaktet levittene påske lammene for alle dem som ikke var rene, for å hellige dem til Herren.


text:
For en stor del av folket, mange fra Efraim og Manasse, Jissakar og Sebulon, hadde ikke renset seg. Likevel spiste de påske lammet, i strid med forskriftene. Hiskia ba for dem og sa: «Herren er god, han vil bringe forsoning


text:
til hver den som av hele sitt hjerte søker Gud Herren, sine fedres Gud, selv om han ikke oppfyller kravene som gjelder for renhet i helligdommen.» 


text:
Israelittene som var i Jerusalem, feiret deusyrede brøds høytid i sju dager med stor glede. Og levittene og prestene lovpriste Herren av all kraft dag etter dag.


text:
Hiskia roste alle de levittene som hadde vist god forstand i Herrens tjeneste. I sju dager feiret de høytiden. De slaktet fredsoffer og takket Herren, sine fedres Gud.


text:
Men så ble hele forsamlingen enig om å holde høytid i sju dager til, og de feiret også disse sju dagene med glede.


text:
Kong Hiskia av Juda ga forsamlingen tusen okser og sju tusen sauer, og stormennene ga tusen okser og ti tusen sauer. Svært mange prester helliget seg.


text:
Hele Judas forsamling gledet seg sammen med prestene og levittene og alle dem som var kommet sammen fra Israel. Det samme gjorde innflytterne, enten de var kommet fra Israel eller bodde i Juda.


text:
Gleden var stor i Jerusalem, for noe slikt hadde ikke hendt i Jerusalem siden den tid da Salomo, Davids sønn, var konge i Israel.


text:
Prestene og levittene reiste seg og velsignet folket. Deres stemme ble hørt, og bønnen deres nådde opp til himmelen, til hans hellige bolig.


text:
Da de var ferdige med alt dette, dro alle de israelittene som var til stede, ut til byene i Juda. De slo i stykker steinstøttene, hogg ned Asjera-stolpene og rev ned offerhaugeneog altrene i hele Juda og Benjamin, i Efraim og Manasse, til det ikke var noe igjen av dem. Så vendte alle israelittene hjem til byene sine, hver til sin eiendom.


text:
Hiskia fastsatte på nytt prestenes og levittenes skiftordninger. Hver prest og levitt fikk sin særskilte tjeneste. De skulle bære fram brennoffer og fredsoffer, gjøre tjeneste og synge takke- og lovsanger ved portene til Herrens leir.


text:
Kongen ga en del av det han eide, til brennofrene som skulle bæres fram hver morgen og kveld, på sabbatene, nymånedagene og høytidene, slik det er skrevet i Herrens lov.


text:
Han sa også at folket som bodde i Jerusalem, skulle gi prestene og levittene den delen de skulle ha, så de kunne holde fast ved Herrens lov.


text:
Så snart dette på budet ble kjent, kom israelittene med en stor mengde av førstegrøden, av korn og ny vin, fin olje og honning og av alt de ellers dyrket på marken. De kom også med rikelig tiende av alt.


text:
De israelittene og judeerne som bodde i byene i Juda, ga også tiende av storfeet og småfeet, og de kom med hellige gaver som var vigslet til Herren deres Gud. De bar dem fram og la dem i haug etter haug.


text:
Øverstepresten Asarja, som var av Sadoks hus, svarte ham: «Helt siden det begynte å komme offergaver til Herrens hus, har vi spist oss mette og enda hatt mye til overs. For Herren har velsignet sitt folk. Derfor har vi alt dette igjen.» 


text:
Folket kom da trofast med offergavene, tienden og de hellige gavene. Levitten Konanja hadde hovedansvaret for gavene, og hans bror Sjimi var nest etter ham.


text:
Under Konanja og hans bror Sjimi sto andre tilsynsmenn: Jehiel, Asasja, Nahat, Asael, Jerimot, Josabad, Eliel, Jismakja, Mahat og Benaja. De var oppnevnt av kong Hiskia og Asarja, som hadde hovedansvaret for Guds hus.


text:
Kore, sønn av levitten Jimna, som var vokter ved Østporten, hadde ansvar for de frivillige gavene til Gud. Han skulle dele ut Herrens offergaver og de høyhellige gavene.


text:
Under ham sto Eden, Minjamin, Jesjua, Sjemaja, Amarja og Sjekanja, som hjalp ham trofast i alle prestebyene. De skulle dele ut gavene til brødrene sine, både store og små, skift for skift,


text:
til alle menn og guttersom var tre år eller mer, enten de var oppført i slektsregistrene eller ikke, alle som dag etter dag kom til Herrens hus for å utføre tjenesten sin og vaktene sine, skift for skift.


text:
Prestene var ført opp i slektsregisteret etter sine familier, og levittene var ført opp skift for skift fra tjueårsalderen og oppover etter sine vakter.


text:
Alle var oppført med hele sin familie, med koner, sønner og døtre, for de skulle hellige seg med troskap.


text:
Når det gjaldt de prestene, Aron-sønnene, som bodde på landetutenfor byene sine, var det i hver by navngitte menn som varutpekt til ådele ut det som tilfalt alle menn og gutterav presteslekt og alle som var ført opp i levittenes register.


text:
I alt han tok fatt på, enten det gjaldt tjenesten i Guds hus eller loven og budene, søkte han sin Gud av hele sitt hjerte. Og han lyktes i det han gjorde.


text:
Etter at Hiskia trofast hadde utført alt dette, rykket kong Sanherib av Assur inn i Juda. Han beleiret de befestede byene der og sa at han ville ta dem med makt.


text:
rådførte han seg med stormennene og krigsheltene sine om de skulle tette til vannkildeneutenfor byen. De støttet ham i dette.


text:
Det samlet seg nåmye folk, og de tettet til alle kildene og elven som renner i gjennom landet. De sa: «Hvorfor skulle kongen av Assur komme og finne rikelig med vann?» 


text:
Kongen styrket sin makt. Han bygde opp igjen hele den delen av muren som var revet ned, og reiste tårn på den. Han førte opp en ny murutenfor den gamle, og han forsterket Millo i Davidsbyen. Han fikk laget mange våpen og skjold.


text:
Så satte han hærførere over folket, samlet dem hos seg på plassen foran byporten og talte oppmuntrende til dem:


text:
«Vær modige og sterke! Vær ikke redde og la dere ikke skremme av assyrerkongen og hele den hæren han har med seg. For den som er med oss, er større enn den som er med ham.


text:
Bare menneskelig styrke er med ham, men Herren vår Gud er med oss. Han vil hjelpe oss og føre våre kriger.» Og folket ble styrket av ordene til Juda-kongen Hiskia.


text:
Deretter sendte kong Sanherib av Assur, som låved Lakisj med hele styrken sin, noen av mennene sine til Jerusalem, til Juda-kongen Hiskia og alle de judeerne som var i Jerusalem. De skulle si:


text:
«Så sier Sanherib, kongen av Assur: Hva er det dere stoler på, siden dere blir værende i Jerusalemunderbeleiringen?


text:
Hiskia villeder dere, og han vil la dere dø av sult og tørst når han sier: ‘Herren vår Gud skal redde oss fra assyrer kongens hånd.’


text:
Har ikke denne Hiskia tatt bort hans offerhauger og altere og sagt til folket i Juda og Jerusalem: ‘Bare foran ett alter skal dere bøye dere og tilbe, og bare på det skal dere tenne offerild’?


text:
Vet dere ikke hva jeg og fedrene mine har gjort med folkene i alle andre land? Kunne disse folkeslagenes guder redde landene sine fra min hånd?


text:
Hvem av alle gudenetil disse folkeslagene som fedrene mine slo med bann ogutryddet, har vært i stand til åredde sitt folk fra min hånd? Og så skulle guden deres kunne redde dere!


text:
La nå ikke Hiskia narre dere! La ham ikke villede dere på denne må ten! Tro ikke på ham! For ingen gud hos noe folkeslag eller rike har kunnetredde sitt folk fra min eller mine fedres hånd. Hvordan kan da guden deres redde dere fra min hånd?» 


text:
Sanherib skrev også brev for åhåne Herren, Israels Gud, og han spottet ham slik: «Like lite som folkeslagenes guder rundt om i landene har reddet sine folk fra min hånd, like lite skal guden til Hiskia kunne redde sitt folk.» 


text:
Så ropte de med høy stemme på judeisk til folket i Jerusalem som sto på muren. De ville sette frykt i dem og skremme dem, så de kunne innta byen.


text:
De talte om Jerusalems Gud på samme må ten som om gudenehos andre folk på jorden, de som er et verk av menneskehender.


text:
Og Herren sendte en engel som gjorde ende på alle tapre krigere, høvdinger og stormenn i assyrer kongens leir, så han med skam måtte vende tilbake til sitt land. Og da han gikk inn i sin guds hus, kom noen av hans egne etterkommere og hogg ham ned med sverd.


text:
Slik frelste Herren Hiskia og dem som bodde i Jerusalem, fra kong Sanherib av Assur og fra alle andre fiender, og han ga dem ro på alle kanter.


text:
Det var mange som kom til Jerusalem med gaver til Herren og med verdifulle ting til Juda-kongen Hiskia. Han ble høyt ansett blant alle folkeslag etter dette.


text:
Men Hiskia var ikke takknemlig for den velgjerningen som var gjort mot ham; hans hjerte ble hovmodig. Da kom det vrede over ham og over Juda og Jerusalem.


text:
Men Hiskia ydmyket seg, enda så hovmodig han var, og det samme gjorde de som bodde i Jerusalem. Derfor kom ikke Herrens vrede over dem så lenge Hiskia levde.


text:
Hiskia skaffet seg stor rikdom og ære. Han laget seg skattkamre for sølv og gull og kostbare steiner, balsamolje, skjold og alle slags kostbare gjenstander.


text:
Han bygde lagerhus for avlingen av korn, ny vin og fin olje, og fjøs for all slags buskap, og han skaffet buskaptil fjøsene.


text:
Det var Hiskia som tettet til det øvre utløpet av Gihon-kilden og ledet vannet nedover mot vest til Davidsbyen. Hiskia lyktes i alt han gjorde.


text:
Slik var det også da det kom sendebud fra Babels stormenn. De var sendt til ham for å forhøre seg om detunderet som hadde skjedd i landet den gangen Gud forlot ham for å sette ham på prøve og finne ut hva som bodde i hjertet hans.


text:
Det som ellers er å fortelle om Hiskia og den trofastheten han viste, det står skrevet i synene til profeten Jesaja, sønn av Amos, og i boken om Judas og Israels konger.


text:
Hiskia gikk til hvile hos fedrene sine. De gravla ham i skråningen blant gravene til Davids etterkommere. Alle som bodde i Juda og Jerusalem, viste ham stor ære da han døde. Hans sønn Manasse ble konge etter ham.


text:
Manasse gjorde det som var ondt i Herrens øyne, og tok etter alle avskyelige skikker hos de folkeslagene Herren hadde drevet bort for israelittene.


text:
Han bygde opp igjen de offerhaugenesom hans far Hiskia hadde revet ned. Han reiste altere for Baal-gudeneog laget Asjera-stolper, og han tilba og dyrket hele himmelens hær.


text:
Selv i Herrens hus bygde han slike altere, enda Herren hadde sagt: «I Jerusalem skal mitt navn være til evig tid.» 


text:
Manasse lot sønnene sine gå gjennom ilden i Hinnom-dalen. Han drev med tegntyding, spådomskunster og trolldom, og han rådførte seg med åndemanere og spåmenn. Manasse gjorde mye som var ondt i Herrens øyne, og gjorde ham rasende.


text:
Gudebildet som Manasse fikk laget, plasserte han i Guds hus, enda Gud hadde sagt til David og hans sønn Salomo: «I dette tempelet og i Jerusalem, som jeg harutvalgt blant alle Israels stammer, vil jeg la navnet mitt bo til evig tid.


text:
Jeg vil aldri mer la Israel vandre langt bort fra det landet jeg bestemte at deres fedre skulle ha, så sant de legger vinn på å gjøre alt det jeg har befalt dem, og lever etter hele loven og de forskrifter og bud de har fått gjennom Moses.» 


text:
Men Manasse forledet dem som bodde i Juda og Jerusalem, til å gjøre enda mer ondt enn de folkeslagene som Herren haddeutryddet for israelittene.


text:
Derfor lot Herren assyrer kongens hærførere komme mot dem. De fanget Manasse med kroker, bandt ham med bronselenker og førte ham til Babel.


text:
Men da han var i nød, ba han om velvilje for Herren sin Guds ansikt. Han ydmyket seg dypt for sine fedres Gud.


text:
Han ba til ham og ble bønnhørt. Gud hørte hans rop om nåde og førte ham tilbake til Jerusalem og hans kongerike. Da forsto Manasse at det er Herren som er Gud.


text:
Etter dette bygde han en ytre mur om Davidsbyen, vest for Gihon, i dalen, fram til Fiskeporten og rundt Ofel, og han gjorde den svært høy. Så plasserte han befalingsmenn i alle de befestede byene i Juda.


text:
Han fjernet de fremmede gudeneog gudebildet fra Herrens hus. Det samme gjorde han med alle de altrene han hadde bygd på Herrens tempelberg og i Jerusalem. Han kastet demutenfor byen.


text:
Så satte han i stand Herrens alter, og der bar han fram fredsoffer og takkoffer. Og han sa til judeerne at de skulle tjene Herren, Israels Gud.


text:
Det som ellers er å fortelle om Manasse og hans bønn til sin Gud og om de ordene seerne talte til ham i navnet til Herren, Israels Gud, det er fortalt i Israels-kongenes krønike.


text:
Om bønnen hans og hvordan han ble bønnhørt, om hans synd og troløshet, og om de stedene der han bygde offerhauger og reiste Asjera-stolper og gudebilder før han ydmyket seg, alt dette står skrevet i hans seeres krønike.


text:
Manasse gikk til hvile hos fedrene sine. Han ble gravlagt på slottsområdet, og hans sønn Amon ble konge etter ham.


text:
Amon gjorde det som var ondt i Herrens øyne, slik hans far Manasse hadde gjort. Amon ofret til alle de gudebildene som hans far Manasse hadde laget, og han dyrket dem.


text:
Men han ydmyket seg ikke for Herren slik hans far Manasse hadde gjort. Denne Amon på dro seg enda mer skyld.


text:
Josjia gjorde det som var rett i Herrens øyne. Han fulgtei sin stamfar Davids fotspor uten åvike av til høyre eller venstre.


text:
I sitt åttende regjeringsår, da han ennå var ung, begynte han åsøke sin stamfar Davids Gud. Og i det tolvte året begynte han årense Juda og Jerusalem for offerhauger og Asjera-stolper og for utskårne og støpte gudebilder.


text:
I hans nærvær rev de ned altrene for Baal-gudene, og røkelsesaltrene som sto oppådem, hogg han i stykker. Asjera-stolpene og de utskårne og støpte bildene knuste han til støv, som han strødde på gravene til folk som hadde ofret til dem.


text:
Da han hadde revet ned altrene og Asjera-stolpene, knust de utskårne bildene til støv og huggetned alle røkelsesaltrene i hele Israel, vendte han tilbake til Jerusalem.


text:
I Josjias attende regjeringsår, da han hadde renset landet og tempelet, sendte han Sjafan, sønn av Asalja, sammen med byhøvdingen Maaseja og kansleren Joah, sønn av Joahas, av sted for å sette i stand Herren hans Guds hus.


text:
Da de kom til øverstepresten Hilkia, ga de ham pengene som var kommet inn til Guds hus. Det var de pengene som levittene, dørvokterne, hadde samlet inn fra Manasse og Efraim og fra hele resten av Israel, fra hele Juda og Benjamin og fra dem som bodde i Jerusalem.


text:
De ga pengene til arbeidslederne som hadde tilsyn med Herrens hus. Og de ga dem videre til håndverkerne som arbeidet i Herrens hus for å undersøke og reparere skadene der.


text:
De ga også penger til tømrerne og bygningsmennene så de kunne kjøpe inn huggetstein og tømmer til tverrbjelker. De skulle tømre opp igjen de bygningene som Juda-kongene hadde latt forfalle.


text:
Mennene arbeidet trofast. Levittene Jahat og Obadja av Merari-sønnene og Sakarja og Mesjullamav Kehat-sønnene hadde tilsyn med dem og ledet arbeidet. De levittene som var musikere,


text:
hadde tilsyn med bærerne og ledet alle dem som utførte arbeid av forskjellig slag. Andre levitter var skrivere, arbeidsformenn og dørvoktere.


text:
Mens de holdt på med å ta fram pengene som var kommet inn til Herrens hus, fant presten Hilkia en bokrull med Herrens lov som var gitt ved Moses.


text:
Hilkia henvendte seg da til riksskriveren Sjafan og sa: «Jeg har funnet en bokrull med loven i Herrens hus.» Og han ga rullentil Sjafan.


text:
Sjafan tok med seg bokrullentil kongen, og samtidig meldte han: «Tjenerne dine gjør alt det som er på lagt dem.


text:
Så fortalte han kongen: «Presten Hilkia har gitt meg en bokrull.» Og han leste opp fra rullenfor kongen.


text:
Så ga han denne befalingen til Hilkia og til Ahikam, sønn av Sjafan, Abdon, sønn av Mika, riksskriveren Sjafan og kongs mannen Asaja:


text:
«Gåog søk råd hos Herren for meg og for dem som er igjen i Israel og Juda, om innholdet i denne bokrullensom er funnet. For stor er Herrens harme som øses ut over oss fordi våre fedre ikke fulgte Herrens bud og ikke gjorde alt det som står skrevet i denne bokrullen.» 


text:
Da gikk Hilkia og kongens menn til profetkvinnen Hulda, som var gift med Sjallum, sønn av Tokhat, sønn av Hasra, han som hadde tilsyn med kleskammeret. Hulda bodde i den nye bydelen i Jerusalem. De la saken fram for henne om dette,


text:
Så sier Herren: Se, jeg førerulykke over dette stedet og over dem som bor der, alle de forbannelsene som er skrevet i denne bokrullende har lest for Juda-kongen.


text:
For de har forlatt meg og tent offerild for andre guder. Slik har de gjort meg rasende med sine handlinger. Min harme er øst ut over dette stedet, og den skal ikke slukne.


text:
De rørte ved ditt hjerte, og du ydmyket deg for Guds ansikt da du hørte ordene hans mot dette stedet og mot dem som bor der. Fordi du ydmyket deg for meg og flerret klærne dine og gråt for mitt ansikt, har jeg nåogsåhørt, sier Herren.


text:
Se, jeg vil la deg komme til dine fedre. I fred skal du bli forent med dem i graven. Dine øyne skal slippe å se all denulykken jeg fører over dette stedet og over dem som bor der.» Dette svaret brakte de tilbake til kongen.


text:
Så gikk han opp til Herrens hus, og sammen med ham gikk alle judeerne og de som bodde i Jerusalem –prestene og levittene, hele folket, både gamle og unge. Han leste opp for dem alt det som sto i paktsboken som var funnet i Herrens hus.


text:
Kongen stilte seg opp på plassen sin og slutteten pakt for Herrens ansikt: Folket skulle følge Herren og holde hans bud, regler og forskrifter av hele sitt hjerte og hele sin sjel. Alle paktens ord som var skrevet ned i denne bokrullen, skulle de holde.


text:
Så lot han alle som var til stede i Jerusalem og Benjamin, gå med i pakten. Og de som bodde i Jerusalem, levde etter pakten de hadde sluttetmed Gud, sine fedres Gud.


text:
Josjia fjernet alt det som var avskyelig, fra alle israelittenes landområder, og han sørget for at alle som fantes i Israel, dyrket Herren sin Gud. Så lenge han levde, vendte de seg ikke bort fra Herren, fedrenes Gud.


text:
Så holdt Josjia påske for Herren i Jerusalem. De slaktet påske lammet den fjortende dagen i den første måneden.


text:
Og til levittene, somunderviste hele Israel og var innviet til Herren, sa han: «Sett den hellige paktkisten i tempelet som Israels konge Salomo, sønn av David, har bygd. Dere skal ikke lenger bære den på skuldrene. Nå skal dere tjene Herren deres Gud og hans folk Israel.


text:
Gjør dere klare, familie for familie og skift for skift, slik Israels konge David og hans sønn Salomo har foreskrevet.


text:
Still dere opp i helligdommen etter den inndelingen i familier som gjelder brødrene deres av folket, og etter den familieinndelingen som gjelder for levittene.


text:
Så skal dere slakte påske lammet. Dere skal hellige dere og gjøre alt i stand for brødrene deres, slik at det blir gjort etter Herrens ord gjennom Moses.» 


text:
Josjia ga folket lam og kje fra småfeet, i et antall av tretti tusen, alt sammen til påske offer for alle som var til stede, og dessuten tre tusen okser. Alt dette kom fra kongens egen eiendom.


text:
Ogsåstormennene kom med frivillige gaver til folket og prestene og levittene. Hilkia, Sakarja og Jehiel, som hadde hovedansvaret for Guds hus, ga prestene to tusen seks hundrepåskelam og tre hundreokser.


text:
Og de som var ledere for levittene, Konanja, hans brødre Sjemaja og Netanel, Hasjabja, Je'iel og Josabad, ga fem tusen påske lam og fem hundreokser til levittene.


text:
Slik ble tjenesten ordnet. Prestene stilte seg på plassene sine, og levittene stilte seg opp skift for skift, slik kongen hadde på budt.


text:
Det som skulle brukes til brennofferet, la de til side for å gi det til folket slik det var inndelt i familier. De skulle ofre det til Herren slik det står skrevet i Moseboken. Det samme skulle de gjøre med oksene.


text:
På skelammet stekte de over ilden etter forskriftene, og de hellige gavene kokte de i gryter, kjeler og panner. Så skyndte de seg å bære det ut til hele folket.


text:
Siden laget de i stand til seg selv og til prestene. For Arons sønner, prestene, var opptatt med å bære fram brennoffer og fett helt til det ble natt. Derfor laget levittene i stand til seg selv og til prestene, Arons sønner.


text:
Sangerne, Asafs sønner, sto på plassene sine slik som David, Asaf, Heman og Jedutun, kongens seer, hadde bestemt, mens portvaktene sto ved hver sin port. Ingen av dem trengte å forlate tjenesten, for brødrene deres, levittene, gjorde i stand til dem.


text:
Slik ble hele tjenesten for Herren ordnet den dagen så de kunne holde påske og bære fram brennoffer på Herrens alter, slik kong Josjia hadde på budt.


text:
De israelittene som var til stede den gangen, holdt påske og feiret deusyrede brøds høytid i sju dager.


text:
En slik påske var det ikke blitt holdt i Israel siden profeten Samuels dager. Ingen av Israels konger hadde holdt en slik påske som den Josjia feiret sammen med prestene og levittene, alle judeerne og de israelittene som var til stede, og med dem som bodde i Jerusalem.


text:
En tid etter at alt dette hadde hendt og Josjia hadde satt tempelet i stand, dro Neko, kongen i Egypt, opp til kamp ved Karkemisj ved Eufrat. Og Josjia dro ut imot ham.


text:
Da sendte Neko bud til ham og sa: «Hva har jeg med deg å gjøre, Juda-konge? Det er ikke mot deg jeg drar ut i dag, men mot det kongehuset jeg ligger i strid med. Og Gud har sagt at jeg skal skynde meg. Slutt med å sette deg opp mot Gud, som er med meg! Ellers vil han gjøre ende på deg.» 


text:
Men Josjia trakk seg ikke tilbake. Han forkledde seg og ville kjempe imot ham. Han hørte ikke på Nekos ord, som kom fra Guds munn, men dro ut til kamp på Megiddo-sletten.


text:
Bueskytterne skjøt på kong Josjia. Da sa kongen til mennene sine: «Før meg bort! Jeg er hardt såret.» 


text:
Mennene fikk ham da ut av stridsvognen og over i den andre vognen hans og kjørte ham til Jerusalem, og der døde han. Han ble gravlagt på sine fedres gravplass, og hele Juda og Jerusalem sørget over Josjia.


text:
Jeremia stemte i en likklage over Josjia, og siden den gangen har alle sangerne og sangerinnene sungetom Josjia i likklagene sine. Det ble en fast skikk i Israel, og de er skrevet ned blant likklagene.


text:
Det som ellers er å fortelle om Josjia og den trofaste kjærligheten han viste, i samsvar med det som står skrevet i Herrens lov,


text:
alt som er å fortelle om ham fra først til sist, det står skrevet i boken om Israels og Judas konger.


text:
Men egypterkongen avsatte ham i Jerusalem, og av landet krevde han en bot på hundretalenter sølv og en talent gull.


text:
Så gjorde egypterkongen Neko hans bror Eljakim til konge over Juda og Jerusalem og forandret hans navn til Jojakim. Broren Joahas tok Neko og førte til Egypt.


text:
Jojakim var tjuefemår gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i elleve år. Han gjorde det som var ondt i Herren hans Guds øyne.


text:
Kong Nebukadnesar av Babel dro opp mot ham. Han bandt ham med bronselenker for å føre ham til Babel.


text:
Det som ellers er å fortelle om Jojakim, om det avskyelige han gjorde, og som han ble funnet skyldig i, det står skrevet i boken om Israels og Judas konger. Hans sønn Jojakin ble konge etter ham.


text:
Jojakin var åtte år gammel da han ble konge, og han regjerte i Jerusalem i tre måneder og ti dager. Han gjorde det som var ondt i Herrens øyne.


text:
Ved årsskiftet sendte kong Nebukadnesar bud og lot ham hente til Babel, sammen med kostbare gjenstander fra Herrens hus. Så gjorde han Sidkia, Jojakins bror, til konge i Juda og Jerusalem.


text:
Han gjorde det som var ondt i Herren hans Guds øyne. Og han ydmyket seg ikke for Jeremia, profeten som talte ord fra Herrens munn.


text:
Sidkia gjorde til og med opprør mot kong Nebukadnesar, som hadde latt ham sverge seg troskap ved Gud. Han var stivnakket og hardhjertet og ville ikke vende om til Herren, Israels Gud.


text:
Ogsålederne blant prestene og folket ble mer og mer troløse, og de tok etter alle avskyelige skikker hos folkeslagene. De gjorde Herrens husurent, det som han hadde helliget i Jerusalem.


text:
Herren, deres fedres Gud, sendte bud til dem sent og tidlig gjennom sine budbærere, for han ville skåne sitt folk og sin bolig.


text:
Men de hånte Guds sendebud, spottet hans ord og holdt profetene hans for narr, inntil Herrens harme mot folket sitt ikke lenger kunne stoppes.


text:
Da lot han kaldeerkongen dra opp mot dem. Han drepte de unge mennene deres med sverd i helligdommen, og han skånte verken guttereller jenter, gamle eller skrøpelige. Alt ble overgitt i kongens hender.


text:
Altutstyret i Guds hus, både stort og smått, skattene i Herrens hus og skattene til kongen og stormennene hans –alt tok han med seg til Babel.


text:
Så brente de opp Guds hus og rev ned Jerusalems mur. Alle borgene i byen satte de i brann, og de ødela alle kostbare gjenstander.


text:
De som slapp unna sverdet, førte han i eksil til Babel. Der ble de slaver for ham og sønnene hans helt til perserne fikk makten.


text:
Slik ble Herrens ord gjennom Jeremia oppfylt. Landet fikk hvile til det hadde tatt igjen sabbatsårene sine, så lenge det låøde, til sytti år var gått.


text:
I det første året Kyros var konge i Persia, vakte Herren en tanke i ham for at det ordet som Herren hadde talt gjennom Jeremia, skulle bli oppfylt. Perserkongen Kyros sendte da ut en kunngjøring i hele sitt rike, både muntlig og skriftlig:


text:
«Så sier Kyros, kongen i Persia: Herren, himmelens Gud, har gitt meg alle kongeriker på jorden, og han har på lagt meg å bygge et hus for ham i Jerusalem i Juda. Hvem av dere hører til hans folk? må Herren hans Gud være med ham. La ham dra opp!» 


text:
«Så sier Kyros, kongen av Persia: Herren, himmelens Gud, har gitt meg alle kongeriker på jorden, og han har på lagt meg å bygge et hus for ham i Jerusalem i Juda.


text:
Hvem av dere hører til hans folk? Gud være med dere, hver og en! Dere kan dra opp til Jerusalem i Juda og bygge et hus for Herren, Israels Gud. Han er det som er Gud i Jerusalem.


text:
Alle som er igjen, hvor de enn har slått seg ned som innflyttere, skal få hjelp av dem som bor på stedet. De skal få sølv og gull, gods og buskapog dessuten frivillige gaver til Guds hus i Jerusalem.» 


text:
Da brøt de opp, Benjamins og Judas familieoverhoder, prestene og levittene, alle som Gud hadde gitt den tanken at de skulle dra opp og bygge Herrens hus i Jerusalem.


text:
Alle naboene støttet dem med sølvkar og gull, gods, buskapog andre verdifulle ting. De kom også med frivillige gaver.


text:
Kong Kyros lot hente tempelutstyret som Nebukadnesar hadde ført bort fra Herrens hus i Jerusalem, og som han hadde satt i huset til sin gud.


text:
Kyros, kongen av Persia, overlot dem til skattmesteren Mitredat, som talte dem opp og ga dem til Sjesjbassar, fyrsten i Juda.


text:
Til sammen var det 5400 kar av gull og sølv. Sjesjbassar brakte alt dette med seg da de bortførte dro opp fra Babel til Jerusalem.


text:
Dette er mennene fra provinsen Juda som dro opp fra fangenskapet i eksil. Babel-kongen Nebukadnesar hadde ført dem i eksil til Babel, men nåvendte de hjem til Jerusalem og Juda, hver til sin by.


text:
De kom sammen med Serubabel, Josva, Nehemja, Seraja, Reelaja, Mordekai, Bilsjan, Mispar, Bigvai, Rehum og Baana. Dette er tallet på mennene fra Israels folk:


text:
Dette er de som dro tilbake fra Tel-Melah, Tel-Harsja, Kerub, Addan og Immer, men som ikke kunne gjøre rede for sin slekt og sitt opphav, om de tilhørte Israel:


text:
og etterkommere av prestene: av Hobaja, Hakkos og Barsillai, han som hadde giftet seg med en av døtrene til Barsillai fra Gilead og tatt deres navn.


text:
De lette etter slektsregistrene sine, men fant dem ikke. Derfor ble de regnet foruverdige til prestetjenesten.


text:
Da de kom til Herrens hus i Jerusalem, bar noen av familieoverhodene fram frivillige gaver til Guds hus, så det kunne reises der det før hadde stått.


text:
Prestene og levittene bosatte seg i sine egne byer sammen med noen av folket, sangerne, portvaktene og tempeltjenerne, og hele Israel bosatte seg i sine byer.


text:
Da den sjuendemåneden kom og israelittene hadde slått seg ned i byene, samlet folket seg alle som en i Jerusalem.


text:
Noen begynte å bygge et alter for Israels Gud. Det var Josva, sønn av Josadak, og hans brødre prestene, og Serubabel, sønn av Sjealtiel, og hans brødre. På alteret skulle de ofre brennoffer, slik det står skrevet i loven til gudsmannen Moses.


text:
De reiste alteret der det før hadde stått, selv om de fryktet folkene i landområdene omkring, og de bar fram brennoffer til Herren, både morgenoffer og kveldsoffer.


text:
Så feiret de løvhyttefesten slik det står skrevet, med så mange brennoffer som var bestemt for hver enkelt dag.


text:
Deretter bar de fram det daglige brennofferet og brennoffer for nymånedagene og for alle andre høytider som var helliget Herren, og dessuten alle frivillige offer til Herren.


text:
Den første dagen i den sjuendemåneden begynte de å bære fram brennoffer for Herren, selv om grunnvollen til Herrens tempel ennå ikke var lagt.


text:
De ga penger til steinhoggerne og tømrerne. Folkene fra Sidon og Tyros betalte de med mat, drikke og olje for at de skulle føre sedertre fra Libanon sjøveien til Jaffa, slik perserkongen Kyros hadde gitt lov til.


text:
I det andre året etter at de var kommet til Guds hus i Jerusalem, i den andre måneden, satte de i gang, både Serubabel, sønn av Sjealtiel, og Josva, sønn av Josadak, og resten av brødrene deres, prestene og levittene, og alle de andre som hadde kommet til Jerusalem fra fangenskapet. De satte alle levitter som var tjue år eller mer, til å ha tilsyn med arbeidet på Herrens hus.


text:
Josva og sønnene og brødrene hans, Kadmiel og sønnene hans og Hodavja sto fram alle som en og hadde tilsyn med arbeidet på Guds hus. Det samme gjorde etterkommerne av Henadad med sønnene og brødrene sine, som også var levitter.


text:
Bygningsmennene la grunnvollen til Herrens tempel. Så stilte prestene seg opp i fullt skrud med trompeter, og levittene, Asaf-sønnene, stilte seg opp med symbaler for åprise Herren, slik Israels konge David ville.


text:
De stemte i med lov og takk til Herren: «Han er god, evig varer hans miskunn mot Israel.» Og hele folket jublethøyt og lovet Herren fordi grunnvollen til Herrens hus var lagt.


text:
Men mange av prestene, levittene og familieoverhodene som var så gamle at de hadde sett det første tempelet, gråt høyt da de så det tempelet som nåble grunnlagt. Andre jublethøyt i glede.


text:
Det var ikke mulig å skille de glade jubelropene fra folkets gråt. For folket jubletsåhøyt at det hørtes vidt omkring.


text:
Motstanderne til Juda og Benjamin fikk høre at de som hadde vært i eksil, holdt på å bygge et tempel for Herren, Israels Gud.


text:
Da gikk de til Serubabel og familieoverhodene og sa: «La oss bygge sammen med dere. For vi dyrker den samme Gud og har ofret til ham helt siden assyrerkongen Asar-Haddon førte oss hit.» 


text:
Men Serubabel, Josva og resten av familieoverhodene i Israel svarte dem: «Nei, vi kan ikke bygge et hus for vår Gud sammen med dere. Alene vil vi bygge det for Herren, Israels Gud, slik perserkongen Kyros har på budt oss.» 


text:
De betalte kongens rådgivere for åmotarbeide byggeplanene så lenge perserkongen Kyros levde, og helt fram til Dareios ble konge i Persia.


text:
Da Xerxes var konge, i begynnelsen av hans regjeringstid, skrev de et anklageskrift mot innbyggerne i Juda og Jerusalem.


text:
Mens Artaxerxes styrte i Persia, skrev Bisjlam, Mitredat, Tabeel og resten av embetsbrødrene deres til kongen. Dokumentet var skrevet på arameisk og ble tolket.


text:
«Fra rådsherren Rehum, skriveren Sjimsjai og alle embetsbrødrene deres, dommerne, embetsmennene, offiserene, oppsynsmennene, folkene fra Erek og Babel og elamittene fra Susa,


text:
og de andre folkeslagene som den store og berømte Asenappar førte bort og bosatte i byen Samaria og ellers i provinsen Bortenfor Eufrat.» 


text:
Dette er en avskrift av brevet som ble sendt kongen: «Til kong Artaxerxes fra tjenerne dine, mennene fra provinsen Bortenfor Eufrat.


text:
Kongen skal vite at de judeerne som dro opp fra deg til oss, er kommet til Jerusalem. De er i ferd med å bygge opp igjen denne opprørske og onde byen. De fullfører mureneog reparerer grunnvollene.


text:
Nå skal kongen vite at dersom denne byen blir bygd opp igjen og murenefullført, så vil de verken betale skatter, toll eller avgifter, og dette kommer til å skade kongedømmet.


text:
Siden vi spiser av palassets salt, sømmer det seg ikke for oss å se på at kongen blir vanæret. Derfor melder vi nå fra om dette til kongen,


text:
slik at man kanundersøke i dine fedres krønike. I denne boken vil du finne at dette har vært en opprørsk by som har vært til skade for konger og provinser. Fra de tidligste tider har det vært uro der, og derfor er denne byen blitt ødelagt.


text:
Vi gjør kjent for kongen at dersom byen blir bygd opp igjen og murenefullført, så kommer du ikke til å ha land bortenfor Eufrat.» 


text:
Kongen sendte dette svaret: «Til rådsherren Rehum, skriveren Sjimsjai og resten av embetsbrødrene som bor i Samaria og ellers i provinsen Bortenfor Eufrat: Fred!


text:
Jeg ga ordre om enundersøkelse, og man fant at denne byen fra de tidligste tider av har reist seg mot kongene. Det har vært opprør og uro der.


text:
Mektige konger har styrt over Jerusalem og hersket over hele provinsen Bortenfor Eufrat. De fikk inn skatter, avgifter og toll.


text:
Så snart avskriften av dokumentet fra kong Artaxerxes var blitt lest opp for Rehum, skriveren Sjimsjai og yrkesbrødrene deres, dro de i all hast til judeerne i Jerusalem og stanset dem med vold og makt.


text:
Da ble arbeidet på Guds hus i Jerusalem avbrutt, og det lånede til det andre året av perserkongen Dareios' regjeringstid.


text:
Profeten Haggai og profeten Sakarja, sønn av Iddo, profeterte til judeerne i Juda og Jerusalem, i Israels Guds navn talte de til dem.


text:
Da begynte Serubabel, sønn av Sjealtiel, og Josva, sønn av Josadak, å bygge Guds hus i Jerusalem, og Guds profeter var med og støttet dem.


text:
Straks kom Tattenai, stattholderen i provinsen Bortenfor Eufrat, og Sjetar-Bosnai og embetsbrødrene deres til dem og sa: «Hvem har gitt dere ordre om å bygge dette huset og gjøre treverket ferdig?» 


text:
Men Guds øye hvilte på de eldste blant judeerne. Ingen hindret dem i arbeidet, men man sendte en melding til Dareios og ventet på svarbrev om saken.


text:
Dette er en avskrift av brevet som Tattenai, stattholderen i provinsen Bortenfor Eufrat, og Sjetar-Bosnai og embetsbrødrene hans, embetsmennene i provinsen, sendte til kong Dareios.


text:
Kongen skal vite at vi har gjort en reise til provinsen Juda, til den store Guds hus. Det blir nåbygd opp igjen av tilhuggetstein, og veggene kles med tre. Arbeidet utføres med flid og har god fremgang.


text:
Vi spurte dem også hva de het, så vi kunne skrive ned navnene på mennene som var ledere, og la deg få vite det.


text:
Dette var svaret de ga oss: ‘Vi er tjenere for himmelens og jordens Gud, og vi bygger opp igjen det huset som ble reist her en gang for mange år siden. Det var en stor konge i Israel som bygde og fullførte det.


text:
Men våre fedre gjorde himmelens Gud harm. Derfor ga han dem i hendene på kaldeeren Nebukadnesar, kongen i Babel. Han ødela dette huset og førte folket i eksil til Babel.


text:
Gullkarene og sølvkarene som tilhørte Guds hus, de som Nebukadnesar hadde tatt ut av tempelet i Jerusalem og brakt til tempelet i Babel, de tok kong Kyros ut av tempelet i Babel. Han ga dem til en mann som het Sjesjbassar, som han hadde satt til stattholder,


text:
og sa til ham: Ta detteutstyret, dra av sted og sett det i tempelet i Jerusalem! Guds hus skal bygges opp igjen på samme sted som før.


text:
Så kom denne Sjesjbassar og la grunnvollen til tempelet i Jerusalem. Fra den tiden og til i dag har de bygd på det, men ennå er det ikke ferdig.’


text:
Og nå, om kongen vil, så la det bliundersøkt i de kongelige skattkamrene der borte i Babel om kong Kyros har befalt å bygge Guds hus i Jerusalem. La oss så få vite hva som er kongens vilje i denne saken.» 


text:
I borgen i Ahmeta, som er i provinsen Media, ble det funnet en bokrull. På den sto det skrevet: «Kunngjøring.


text:
I det første året Kyros var konge, ga han en befaling om Guds hus i Jerusalem: Det skal bygges opp igjen og bli et sted hvor man bærer fram offer. Grunnvollene skal gjenreises. Huset skal være seksti alen høyt og seksti alen bredt,


text:
Ogutstyret av gull og sølv fra Guds hus, som Nebukadnesar tok ut av tempelet i Jerusalem og førte til Babel, skal gis tilbake. Det skal bringes til tempelet i Jerusalem og settes på plass i Guds hus.


text:
Nå skal du, stattholder Tattenai fra provinsen Bortenfor Eufrat, og du, Sjetar-Bosnai, og embetsbrødrene deres, embetsmennene i provinsen, holde dere langt borte derfra.


text:
Hold dere unna arbeidet på dette Guds hus! La judeernes stattholder og deres eldste få bygge dette huset på samme sted som før.


text:
Jeg gir nåpåbud om hva dere skal gjøre for judeernes eldste for at dette Guds hus kan bli bygd: Alleutgiftene disse har, skal dekkes av kongens skatteinntekter fra provinsen Bortenfor Eufrat, så arbeidet ikke stanser.


text:
Og alt prestene i Jerusalem sier det er behov for av unge okser, værer og lam til brennoffer for himmelens Gud, og hvete, salt, vin og olje, skal gis dem daglig utenunntak,


text:
Jeg befaler også at enhver som overtrer denne bestemmelsen, skal få en bjelke dratt ut av huset sitt. Han skal nagles fast til bjelken, og huset hans skal bli til en avfallsdynge på grunn av det han har gjort.


text:
Måtte den Gud som lar sitt navn bo der, overvinne alle konger og folk som strekker hånden ut for å overtre denne bestemmelsen og ødelegge Guds hus som er i Jerusalem. Jeg, Dareios, gir et på bud som skal følges fullt ut.» 


text:
Tattenai, som var stattholder i provinsen Bortenfor Eufrat, Sjetar-Bosnai og embetsbrødrene deres gjorde da fullt ut som kong Dareios hadde foreskrevet.


text:
Judeernes eldste bygde og hadde god fremgang ved profetiene til profeten Haggai og Sakarja, Iddos sønn. De fullførte byggingen etter befaling fra Israels Gud og etter befaling fra perserkongene Kyros, Dareios og Artaxerxes.


text:
Israelittene –prestene, levittene og resten av dem som hadde vendt tilbake fra eksil –innviet Guds hus med glede.


text:
Til innvielsen av Guds hus brakte de hundreokser, to hundreværer og fire hundrelam, og til syndoffer for hele Israel tolv geitebukker, én for hver av Israels stammer.


text:
De satte opp prestene i grupperog levittene i avdelinger. De skulle gjøre tjeneste for den Gud som er i Jerusalem, slik det står skrevet i Moseboken.


text:
for prestene og levittene hadde renset seg, alle som en, så de var rene. De slaktet påske lammet for alle som hadde vært i eksil, for sine brødre prestene og for seg selv.


text:
Så holdt israelittene måltid, både de som hadde vendt tilbake fra eksil, og alle som sammen med de andre ville dyrke Herren, Israels Gud, og som derfor hadde skilt seg fraurenheten til folkeslagene i landet.


text:
Glade feiret de deusyrede brøds høytid i sju dager. For Herren hadde gjort dem glade da han vendte assyrer kongens hjerte til dem, så kongen støttet dem i arbeidet på huset til Israels Gud.


text:
Senere, da Artaxerxes var konge i Persia, hendte det at Esra –han var sønn av Seraja, sønn av Asarja, sønn av Hilkia,


text:
–at denne Esra dro opp fra Babel. Han var en skriver som var lærd i Moseloven, den som Herren, Israels Gud, hadde gitt. Fordi Herren, hans Gud, holdt sin hånd over ham, ga kongen ham alt han ba om.


text:
Noen av israelittene og noen prester, levitter, sangere, portvakter og tempeltjenere dro opp til Jerusalem i det sjuendeåret Artaxerxes var konge.


text:
På den første dagen i den første måneden begynte reisen fra Babel, og på den første dagen i den femte måneden kom han til Jerusalem. Hans Gud holdt sin gode hånd over ham.


text:
Dette er en avskrift av det dokumentet som kong Artaxerxes ga til presten og skriveren Esra, som var skriftlærd i Herrens bud og forskrifter for Israel:


text:
Dette på budet gir jeg: Alle i mitt rike av Israels folk, også prester og levitter, som vil reise til Jerusalem sammen med deg, kan få reise.


text:
For du er sendt av kongen og de sju rådgiverne hans for å undersøke forholdene i Juda og Jerusalem ut fra din Guds lov, som du har i din hånd.


text:
Du skal ta med deg sølv og gull som kongen og hans rådgivere frivillig har gitt til Israels Gud, han som har sin bolig i Jerusalem,


text:
og alt sølvet og gulletsom du finner i hele provinsen Babel, sammen med de gavene som folket og prestene frivillig gir til sin Guds hus i Jerusalem.


text:
For disse pengene skal du samvittighetsfullt kjøpe okser, værer og lam, og grødeoffer og drikkoffer som hører til. Og du skal ofre dem på alteret i deres Guds hus i Jerusalem.


text:
Resten av sølvet og gullet skal du og brødrene dine bruke slik dere mener er godt etter deres Guds vilje.


text:
Men detutstyret som du har fått til tjenesten i din Guds hus, skal du overlevere foran Jerusalems Gud.


text:
Resten av det som trengs i Guds hus, og som det faller på deg å skaffe, skal du få fra kongens skattkammer.


text:
Jeg, kong Artaxerxes, på byr alle skattmestrene i provinsen Bortenfor Eufrat: Alt det presten Esra, skriftlærd i himmelens Guds lov, ber dere om, skal han få fullt ut:


text:
Alt himmelens Gud på byr, skal utføres med iver for hans hus. Ellers skal vrede komme over riket til kongen og sønnene hans.


text:
Vi kunngjør for dere at verken skatt, toll eller avgifter skal på legges noen av prestene, levittene, sangerne, portvaktene, tempeltjenerne eller andre som gjør tjeneste ved dette Guds hus.


text:
Og du, Esra, med visdom fra din Gud i dine hender: Innsett skrivere og dommere til å dømme mellom alt folket i provinsen Bortenfor Eufrat, alle som kjenner din Guds lover. Og den som ikke kjenner dem, skal dereundervise.


text:
Enhver som ikke følger din Guds lov og kongens lov, skal få en dom som svarer til lovbruddet, enten dødsstraff, landsforvisning, bot eller fengsel.» 


text:
«Velsignet er Herren, våre fedres Gud, som ga kongen den tanken at han skulle pryde Herrens hus i Jerusalem,


text:
og som lot meg få velvilje hos kongen og hans rådgivere og hos alle kongens mektige menn. Jeg tok mot til meg, for Herren min Gud holdt sin hånd over meg, og jeg samlet noen av Israels ledere til å dra opp sammen med meg.» 


text:
Dette er slektsregistrene til familieoverhodene som dro opp sammen med meg fra Babel da Artaxerxes var konge:


text:
Jeg samlet dem ved elven som renner til Ahava, og vi lå i leir der i tre dager. Jeg la merke til at både folket og prestene var der, men jeg fant ingen levitter.


text:
Jeg sendte da bud etter høvdingene Elieser, Ariel, Sjemaja, Elnatan, Jarib, Elnatan, Natan, Sakarja og Mesjullamog etter lærerne Jojarib og Elnatan.


text:
Jeg ba dem dra av gårde til Iddo, lederen på et sted som het Kasifja. Jeg la dem ord i munnensom de skulle si til Iddo og hans bror, de som var tempeltjenere i Kasifja. De skulle sende oss tjenere til vår Guds hus.


text:
Fordi vår Guds gode hånd var over oss, sendte de oss så en klok mann, Sjerebja, sammen med sønnene og brødrene hans, 18 til sammen. Sjerebja var etterkommer av Mahli, sønn av Levi, sønn av Israel.


text:
Videre kom Hasjabja og med ham Jesaja, av Meraris etterkommere, og brødrene hans og sønnene deres, 20 til sammen.


text:
Av tempeltjenerne som David og lederne hadde satt til å tjene levittene, kom det 220. Alle disse er oppført ved navn.


text:
Da ropte jeg ut en faste der ved Ahava-elven, for at vi skulle ydmyke oss for vår Guds ansikt og be ham om en god reise for oss selv og barna våre og for alt vi eide.


text:
For jeg skammet meg for å be kongen om soldater og hester til å hjelpe oss mot fiender på veien, siden vi hadde sagt til kongen: «Vår Gud holder sin gode hånd over alle som søker ham, men hans makt og vrede er over alle som svikter ham.» 


text:
Da valgte jeg ut tolv av de ledende prestene og dessuten Sjerebja og Hasjabja sammen med ti av brødrene deres.


text:
Jeg veide opp for dem sølvet, gulletog karene –gaven til vår Guds hus fra kongen, rådgiverne og lederne hans og hele Israel som befant seg der.


text:
Jeg veide opp og overlot i deres hender 650 talenter sølv, 100 sølvkar verdt en talent hver, 100 talenter gull,


text:
Jeg sa til dem: «Dere er hellige for Herren, og karene er hellige; sølvet og gulleter en frivillig gave til Herren, deres fedres Gud.


text:
Hold vakt og ta vare på dette helt til dere kan veie dem opp for de ledende prestene, levittene og lederne for Israels slekter i Jerusalem, i rommene i Herrens hus.» 


text:
Så fikk prestene og levittene den oppveide mengden av sølv, gull og kar. De skulle bringe denne gaven til Jerusalem, til vår Guds hus.


text:
Vi brøt opp fra Ahava-elven på den tolvte dagen i den første måneden for å dra til Jerusalem. Vår Guds hånd var over oss og reddet oss fra fiendens grep og fra overfall på veien.


text:
Den fjerde dagen ble sølvet, gulletog karene veid i vår Guds hus og gitt til presten Meremot, sønn av Uria. Sammen med ham var Elasar, sønn av Pinhas, og levittene Josabad, sønn av Josva, og Noadja, sønn av Binnui.


text:
De som var kommet fra fangenskapet, ofret brennoffer til Israels Gud: 12 okser for hele Israel, 96 værer, 77 lam og som syndoffer 12 bukker. Alt dette var et brennoffer for Herren.


text:
De overga kongens forordninger til kongens satraper og stattholderne i provinsen Bortenfor Eufrat, og disse ga sin støtte til folket og til Guds hus.


text:
Da dette var over, kom lederne til meg og sa: «Verken Israels folk, prestene eller levittene har skilt seg fra folkene i landområdene omkring, de som handler like avskyelig som kanaaneerne, hetittene, perisittene, jebusittene, ammonittene, moabittene, egypterne og amorittene.


text:
For de har tatt døtrene deres til koner for seg og sønnene sine, slik at den hellige ætten er blitt blandet med folkene i landområdene omkring. Lederne og stormennene har vært de første til å drive med slik troløshet.» 


text:
Alle som skalv for ordet fra Israels Gud, samlet seg omkring meg på grunn av troløsheten til dem som hadde vært i eksil. Og jeg satt der lamslått helt til kveldsofferet.


text:
Ved kveldsofferet reiste jeg meg fra botsøvelsen. Med flerret kjortel og kappe kastet jeg meg ned på kne, bredte ut hendene mot Herren min Gud


text:
og sa: Min Gud! Jeg skammer meg og skjemmes over åløfte ansiktet mot deg, min Gud! For våre synder er så mange at de har vokst oss over hodet, og vår skyld er så stor at den når til himmelen.


text:
Fra våre fedres dager og helt til nå har vår skyld vært stor. På grunn av våre synder ble vi og våre konger og prester overgitt i hendene på fremmede konger, til sverd, fangenskap, plyndring og skam, slik det er den dag i dag.


text:
Men nå har Herren vår Gud for en kort stund vist oss velvilje. Han har latt en rest av oss slippe unna og har festet teltpluggenfor oss på sitt hellige sted. Vår Gud har fått øynene våre til åskinne og har gitt oss litt styrke i vårt slaveri.


text:
For selv om vi er slaver, har vår Gud ikke forlatt oss i vårt slaveri, men han har fått perserkongene til å vise oss velvilje, så vi fikk mot til åreise vår Guds hus av ruinene. Og han har gitt oss et vern i Juda og Jerusalem.


text:
som du ga gjennom dine tjenere profetene: «Landet som dere drar inn i for å ta i eie, er eturentland på grunn avurenheten til folkene i landområdene omkring. De har fylt det med avskyelige handlinger og gjort deturentfra ende til annen.


text:
Derfor må dere ikke gi bort døtrene deres til de andres sønner. Dere må heller ikke la de andres døtre ta sønnene deres til ekte. Og dere må aldri gjøre noe for åfremme deres fred og velferd. Da skal dere bli sterke og få spise av alt det gode i landet, og dere skal la barna deres få det i eie for alltid.» 


text:
Til tross for alt som har skjedd med oss på grunn av våre onde gjerninger og vår store skyld, har du, vår Gud, likevel straffet oss mindre enn våre synder fortjente, og du har latt en rest av oss slippe unna.


text:
Skulle vi igjen bryte dine bud og knytte slektsbånd med folkene som gjør slike avskyelige handlinger? Kommer du ikke da til å bli så harm at du tilintetgjør oss, slik at ingen blir igjen eller slipper unna?


text:
Herre, Israels Gud, du er rettferdig. Vi er en rest som har sluppetunna til denne dag. Se, her er vi for ditt ansikt med vår skyld. Men slik kan ingen bli stående for deg.


text:
Mens Esra gråtende kastet seg ned foran Guds hus og ba og bekjente, samlet det seg en stor mengde israelitter omkring ham, menn, kvinner og barn, og folket gråt høyt.


text:
Da tok Sjekanja, sønn av Jehiel, av Elams etterkommere, til orde og sa til Esra: «Vi har vært troløse mot vår Gud og tatt til oss fremmede kvinner fra folkene i landet. Likevel er det ennå håp for Israel.


text:
La oss nåinngåen pakt for vår Guds ansikt og sende fra oss alle disse kvinnene og deres barn. Det er dette rådet vi har fått fra Herren og fra dem som skjelver for vår Guds bud. La det bli gjort etter loven!


text:
Så reiste Esra seg og ba de ledende prestene, levittene og hele Israel sverge at de ville gjøre det som var sagt, og de sverget.


text:
Da dro Esra bort fra plassen foran Herrens hus og inn i rommet til Johanan, sønn av Eljasjib. Der ble han natten over uten åsmake verken brød eller vann, for han sørget over troløsheten til dem som hadde vært i eksil.


text:
Deretter gikk det ut en kunngjøring gjennom hele Juda og Jerusalem til alle som hadde vært i eksil. De skulle samles i Jerusalem.


text:
Den som ikke kom innen tre dager, skulle –slik lederne og de eldste hadde bestemt –fåall sin eiendom slått med bann og ødelagt og selv bli skilt fra forsamlingen av dem som hadde vært i eksil.


text:
Alle menn fra Juda og Benjamin samlet seg i Jerusalem i løpet av tre dager. Det var den tjuendedagen i den niende måneden. Hele folket satt på plassen foran Guds hus og skalv, både på grunn av denne saken og fordi det regnet kraftig.


text:
Da reiste presten Esra seg og sa til dem: «Dere har vært troløse og tatt til dere fremmede kvinner. Slik har dere økt Israels skyld.


text:
Bekjenn nåfor Herren, deres fedres Gud, og gjør hans vilje. Skill dere fra disse folkene i landet og fra de fremmede kvinnene.» 


text:
Men det er mye folk, og det er regntid. Vi orker ikke åståher ute lenger. Dette arbeidet er ikke gjort på en dag eller to, for vi er mange som har syndet i denne saken.


text:
La nålederne våre stå fram for hele forsamlingen. Så skal alle i byene våre som har tatt til seg fremmede kvinner, møte til avtalte tider sammen med de eldste og dommerne fra hver enkelt by, for å vende bort fra oss vår Guds brennende vrede på grunn av denne saken.» 


text:
Bare Jonatan, sønn av Asael, og Jahseja, sønn av Tikva, satte seg imot dette, og Mesjullamog levitten Sjabbetai støttet dem.


text:
Men de som hadde vært i eksil, gjorde som det var sagt. Presten Esra skilte ut noen menn som var overhoder for familiene sine, alle nevnt ved navn. De kom sammen den første dagen i den tiende måneden for å undersøke saken.


text:
På den første dagen i den første måneden ble de ferdige med alle mennene som hadde tatt til seg fremmede kvinner.


text:
Man fant at disse prestesønnene hadde tatt til seg fremmede kvinner: av etterkommerne av Josva, sønn av Josadak, og brødrene hans: Maaseja, Elieser, Jarib og Gedalja.


text:
Ord av Nehemja, sønn av Hakalja. Det var i måneden kislev i det tjuendeåret, mens jeg var i borgen Susa.


text:
Da kom Hanani, en av brødrene mine, og noen menn fra Juda. Jeg spurte dem ut om de judeerne som hadde sluppetunna fangenskapet, og om Jerusalem.


text:
De svarte: «De som har sluppetunna fangenskapet der i provinsen, er i storulykke og vanære. Muren rundt Jerusalem er brutt ned, og portene er brent opp.» 


text:
Da jeg hørte dette, satte jeg meg ned og gråt. Jeg sørget i flere dager. Jeg fastet og ba til himmelens Gud.


text:
Jeg sa: Å, Herre, himmelens Gud, du store og skremmende Gud, som holder pakten og viser kjærlighet mot alle som elsker deg og holder dine bud.


text:
La ditt øre lytte og øynene dine være åpne så du hører din tjeners bønn som jeg ber til deg nå, både dag og natt, for israelittene, dine tjenere. Jeg bekjenner syndene som vi israelitter har gjort mot deg. også jeg og mitt farshus har syndet.


text:
Vi har handlet ille mot deg og ikke holdt budene, forskriftene og lovene som du ga din tjener Moses.


text:
Men hvis dere vender om til meg og holder budenemine og lever etter dem, om dere så er drevet bort til himmelens grense, skal jeg samle dere derfra og bringe dere til det stedet som jeg har valgt til bolig for mitt navn.» 


text:
Å, Herre, la øret ditt lytte til bønnene fra tjeneren din og tjenerne dine, de som gjerne vil frykte ditt navn. La tjeneren din lykkes i dag, la ham finne barmhjertighet hos denne mannen! Jeg var kongens munnskjenk da dette hendte.


text:
Det var i måneden nisan i det tjuendeåret til kong Artaxerxes. Jeg tok vinen som sto foran kongen, og ga ham. Han hadde aldri før sett meg nedtrykt.


text:
Kongen sa til meg: «Hvorfor ser du så nedtrykt ut? Du er da ikke syk? Dette kan ikke være annet enn hjertesorg.» Jeg ble svært redd


text:
og sa til kongen: «Lenge leve kongen! Skulle jeg ikke se nedtrykt ut når byen der fedrene mine er gravlagt, ligger øde og portene er fortært av ild?» 


text:
Så sa jeg til kongen: «Om kongen finner det for godt og han synes godt om sin tjener, så send meg til Juda, til byen der fedrene mine er gravlagt, så jeg kan bygge den opp igjen.» 


text:
Da spurte kongen meg, mens dronningen satt ved siden av ham: «Hvor lenge kommer reisen din til åvare, og når vender du tilbake?» Kongen godtok tiden jeg nevnte, og sendte meg av sted.


text:
Jeg sa til ham: «Om kongen finner det for godt, så send med meg brev til stattholderne i provinsen Bortenfor Eufrat, så de lar meg dra gjennom til jeg kommer til Juda,


text:
og også et brev til Asaf, vokteren for kongens parker, slik at han gir meg tømmer til bjelker i portene i tempelborgen, til bymuren og til huset jeg skal bo i.» Kongen gjorde dette, for min Gud holdt sin gode hånd over meg.


text:
Jeg kom til stattholderne i provinsen Bortenfor Eufratog ga dem brevene fra kongen. Kongen hadde sendt med meg hærførere og ryttere.


text:
Horonitten Sanballat og ammonitten Tobia, tjenestemannen, fikk høre dette. De tok det ille opp at det hadde kommet en mann som ville israelittene vel.


text:
dro jeg ut om natten sammen med noen få menn. Jeg hadde ikke fortalt noe menneske hva min Gud hadde lagt meg på hjertet å gjøre for Jerusalem. Jeg hadde ikke med meg andre dyr enn det jeg red på.


text:
Jeg dro ut gjennom Dalporten om natten, forbi Drakekilden og til Møkkporten. Jeg inspiserte Jerusalems murer, som var brutt ned, og portene, som var fortært av ild.


text:
Jeg dro videre til Kildeporten og Kongedammen, men der var det ikke plass nok til at dyret som jeg red på, kunne komme forbi.


text:
Jeg fortsatte opp gjennom dalen om natten og inspiserte muren. Deretter snudde jeg og kom tilbake gjennom Dalporten.


text:
Stormennene visste ikke hvor jeg hadde vært, eller hva jeg hadde gjort. Inntil da hadde jeg ikke fortalt det til judeerne, verken til prestene, de fremste, stormennene eller de andre som skulle gjøre arbeidet.


text:
Men nåsa jeg til dem: «Dere ser hvor ille vi har det her. Jerusalem ligger i ruiner, og portene er brent opp. Kom, la oss bygge opp igjen muren rundt Jerusalem, så vi ikke lenger må leve i vanære.» 


text:
Jeg fortalte dem også hvordan Gud holdt sin gode hånd over meg, og hva kongen hadde sagt til meg. Da sa de: «La oss gå i gang med å bygge!» Og de tok fatt på det gode verket.


text:
Da horonitten Sanballat, ammonitten Tobia, tjenestemannen, og araberen Gesjem hørte dette, spottet og hånte de oss. De sa: «Hva er det dere holder på med? Gjør dere opprør mot kongen?» 


text:
Jeg svarte dem: «Himmelens Gud vil la oss lykkes. Vi, hans tjenere, skal gå i gang med å bygge. Men dere har ingen del, ingen rett og ingen historie i Jerusalem.» 


text:
Øverstepresten Eljasjib og brødrene hans, prestene, gikk i gang med å bygge Saueporten. De helliget den og satte inn dørene. Deretter helliget de muren helt til Hundretårnet og Hananel-tårnet.


text:
Fiskeporten ble bygd av etterkommerne til Senaa. De tømret den opp og satte inn dører med bolter og bommer.


text:
Ved siden av dem arbeidet Meremot, sønn av Uria, sønn av Hakkos, og ved siden av dem Mesjullam, sønn av Berekja, sønn av Mesjesabel, og ved siden av dem Sadok, sønn av Baana.


text:
Ved siden av dem arbeidet mennene fra Tekoa, men de fremste blant dem ville ikke bøye nakken i arbeid for herrene sine.


text:
Gamleporten ble reparert av Jojada, sønn av Paseah, og av Mesjullam, sønn av Besodja. De tømret den opp og satte inn dører med bolter og bommer.


text:
Ved siden av dem arbeidet Melatja fra Gibeon, Jadon fra Meronot og menn fra Gibeon og Mispa, som var sete for stattholderen i provinsen Bortenfor Eufrat.


text:
Ved siden av dem arbeidet Ussiel, sønn av Harhaja, en av gullsmedene, og ved siden av ham arbeidet Hananja, en av salvemakerne. De bygde opp igjen Jerusalem helt fram til Den brede muren.


text:
Ved siden av dem arbeidet Jedaja, sønn av Harumaf, like ved sitt eget hus, og ved siden av ham arbeidet Hattusj, sønn av Hasjabneja.


text:
Ovnstårnet og en annen del av muren ble reparert av Malkia, sønn av Harim, og av Hasjub, sønn av Pahat-Moab.


text:
Ved siden av ham arbeidet Sjallum, sønn av Hallohesj, som var leder for den andre halvparten av Jerusalem-området, og døtrene hans.


text:
Dalporten ble reparert av Hanun og innbyggerne i Sanoah. De bygde den opp igjen og satte inn dører med bolter og bommer. De reparerte også tusen alen på muren helt til Møkkporten.


text:
Møkkporten ble reparert av Malkia, sønn av Rekab, lederen for Bet-Hakkerem-området. Han bygde opp igjen porten og satte inn dører med bolter og bommer.


text:
Sjallun, sønn av Kol-Hose, lederen for Mispa-området, reparerte Kildeporten. Han bygde den opp igjen, la tak på den og satte inn dører med bolter og bommer. Han reparerte også muren ved Sjelah-dammen, nær kongens hage, og bort til trappene ned fra Davidsbyen.


text:
Deretter arbeidet Nehemja, sønn av Asbuk, som var leder for halvparten av Bet-Sur-området. Han reparerte muren fram til Davids-gravene og til den kunstige dammen og krigernes hus.


text:
Etter ham arbeidet levittene, Rehum, sønn av Bani, og ved siden av ham arbeidet Hasjabja for sitt område, han var leder for halvparten av Ke'ila-området.


text:
Etter dem arbeidet brødrene deres, Bavvai, sønn av Henadad, lederen for den andre halvparten av Ke'ila-området,


text:
og ved siden av ham arbeidet Eser, sønn av Jesjua, lederen for Mispa, på en annen del rett overfor oppgangen til våpenlageret i murvinkelen.


text:
Etter ham arbeidet Baruk, sønn av Sabbai, med stor iver på en annen del, fra hjørnet og fram til inngangen til øverstepresten Eljasjibs hus.


text:
Etter ham arbeidet Meremot, sønn av Uria, sønn av Hakkos, på en annen del fra inngangen til Eljasjibs hus og til enden av huset.


text:
Etter dem arbeidet Benjamin og Hasjub like ved sine egne hus. Etter ham arbeidet Asarja, sønn av Maaseja, sønn av Ananja, ved siden av sitt eget hus.


text:
Etter ham arbeidet Binnui, sønn av Henadad, på en annen del, fra Asarjas hus til murvinkelen og hjørnet.


text:
Palal, sønn av Usai, arbeidet like ved hjørnet og det øvre tårnet som stikker fram fra kongeborgen, det som hører til vaktgården. Etter ham arbeidet Pedaja, sønn av Parosj, og


text:
tempeltjenerne som bodde på Ofel, helt til et punkt like ved Vannporten i øst og tårnet som stakk fram.


text:
Etter dem arbeidet mennene fra Tekoa på en annen del, fra plassen foran det store tårnet som stakk fram, og til Ofel-muren.


text:
Etter dem arbeidet Sadok, sønn av Immer, på den andre siden av huset sitt. Etter ham arbeidet Sjemaja, sønn av Sjekanja, som voktet Østporten.


text:
Etter ham arbeidet Hananja, sønn av Sjelemja, og Hanun, den sjette sønnen til Salaf, på en annen del. Etter ham arbeidet Mesjullam, sønn av Berekja, rett overfor sitt eget rom.


text:
Etter ham arbeidet Malkia, en av gullsmedene, helt fram til huset til tempeltjenerne og handelsmennene foran Mønstringsporten, til det øvre hjørnet.


text:
Da Sanballat hørte at vi holdt på å bygge opp muren, ble han sint; han var fra seg av raseri. Han spottet judeerne


text:
og sa til landsmennene sine og til hæren i Samaria: «Hva er det disse elendige judeerne driver på med? Skal de bygge opp igjen, ofre og fullføre på én dag? Kan de gjøre de brente steinene i grushaugenelevende?» 


text:
Ammonitten Tobia, som var sammen med ham, sa: «La dem bygge så mye de vil! Bare en rev hopper oppå, river den steinmuren ned.» 


text:
«Hør, vår Gud, hvordan vi blir hånt! La spotten vende tilbake over deres egne hoder. La dem bli plyndret og ført som fanger til et fremmed land!


text:
Dekk ikke over deres skyld, og la ikke synden bli visket ut for ditt ansikt. De har krenket bygningsmennene.» 


text:
Da Sanballat, Tobia, araberne, ammonittene og asjdodittene fikk høre at gjenreisningen av Jerusalems murer gikk framover, og at revnene nåvar i ferd med åfylles, ble de rasende.


text:
Da sa de i Juda: «De som bærer, har ikke mer krefter. Det er for mye grus. Vi makter ikke å bygge muren.» 


text:
Og motstanderne våre sa: «Før de vet om det eller legger merke til det, skal vi være blant dem, drepe dem og gjøre slutt på arbeidet.» 


text:
Når judeerne som bodde nær dem, kom til oss, sa de gang på gang: «De kommer mot oss fra alle kanter.» 


text:
Så lot jeg folket stille seg opp på de laveste stedene bak muren, på de åpne plassene. Jeg lot dem stille seg opp slekt for slekt med sverd, spyd og buer.


text:
Da jeg hadde sett på dette, reiste jeg meg og sa til de fremste, stormennene og resten av folket: «Vær ikke redde for dem! Tenk på Herren, den store og skremmende, og kjemp for brødre, sønner og døtre, kvinner og hjem!» 


text:
Fiendene våre fikk nå høre at vi kjente til planen deres, og at Gud hadde hindret den. Da vendte vi alle tilbake til muren, hver til sitt arbeid.


text:
Fra den dagen arbeidet halvparten av de unge mennene mine på muren, mens den andre halvparten sto med piler, skjold, buer og brynjer. Lederne sto bak hele Juda-folket


text:
som bygde på muren. Bærerne gjorde arbeidet sitt ved å bære med den ene hånden og holde våpenet med den andre.


text:
Hver bygningsmann hadde sverdet festet ved hoftene mens han bygde. Hornblåseren sto ved siden av meg.


text:
Da sa jeg til de fremste, stormennene og resten av folket: «Arbeidet er stort og vidt, og vi står spredt på muren, langt fra hverandre.


text:
Vi fortsatte arbeidet fra morgenrøden viste seg til stjernene kom fram, mens halvparten sto med spydene sine.


text:
Samtidig sa jeg til folket: «Hver mann og hans tjenestefolk må bli over i Jerusalem så de kan holde vakt om natten og arbeide om dagen.» 


text:
Selv kom vi aldri ut av klærne, verken jeg, brødrene mine, tjenestefolkene eller vaktmennene som fulgtemeg. Hver mann hadde våpen i høyre hånd.


text:
Vi er av samme kjøtt og blod som brødrene våre, våre barn er som deres barn. Likevel må vi tvinge sønnene og døtrene våre til slaveri. Ja, noen av døtrene våre er alt blitt slaver. Men vi er maktesløse, for åkrene og vinmarkene våre tilhører andre.» 


text:
Men hjertet mitt ga meg råd, og jeg irettesatte de fremste og stormennene og sa til dem: «Krever dere inn noe dere har lånt ut til deres egne brødre?» Så innkalte jeg til et folkemøte om dette.


text:
Jeg sa til dem: «Vi har, så langt vi kunne, kjøpt ut våre judeiske brødre som var solgt til andre folk. Men dere selger deres egne brødre, så vi må kjøpe dem fri igjen.» De ble stumme og fant ikke ord.


text:
Så sa jeg: «Det er ikke rett, det dere gjør. Burde dere ikke heller leve i frykt for vår Gud, så de andre folkene, våre fiender, ikke skal spotte oss?


text:
La dem i dag få tilbake åkrene, vinmarkene, olivenlundene og husene sine, og ettergi det de skylder i penger, korn, ny vin og fin olje som dere har lånt dem.» 


text:
De svarte: «Vi skal gi tilbake og ikke kreve noe fra dem. Vi skal gjøre som du sier.» Jeg kalte på prestene og ba dem sverge på dette.


text:
Så ristet jeg ut brystfolden av kappen og sa: «Måtte Gud slik riste ut fra hus og eiendom den som ikke holder dette ord, måtte han bli ristet og tømt ut.» Hele forsamlingen sa «amen», og de priste Herren. Siden gjorde folket som de hadde lovet.


text:
Fra den dagen kong Artaxerxes satte meg til stattholder i landet Juda, i de tolv årene fra det tjuendetil det trettiandre styringsåret hans, spiste verken jeg eller mine folk stattholderens brød.


text:
De som var stattholdere før meg, hadde lagt en stor byrde på folket. De tok førti sjekel sølv om dagen for brød og vin. også mennene deres var harde mot folket. Men jeg gjorde ikke slikt, for jeg fryktet Gud.


text:
Jeg var også med i arbeidet på denne muren, selv om vi ikke eide jord, og alle mennene mine var samlet til arbeid der.


text:
150 judeere og stormenn spiste ved mitt bord, i tillegg til dem som kom til oss fra folkeslagene omkring oss.


text:
Hver dag fikk jeg laget til en okse, seks sauer av beste sort og fugl, og hver tiende dag all slags god vin i mengder. Likevel gjorde jeg ikke krav på stattholderens brød, for arbeidet hvilte tungt på dette folket.


text:
Sanballat, Tobia, araberen Gesjem og de andre fiendene våre fikk høre at jeg hadde bygd muren opp igjen, og at det ikke fantes brist i den lenger, men ennå hadde jeg ikke satt inn dører i portene.


text:
Da sendte Sanballat og Gesjem bud til meg: «Kom, la oss møtes i Hakkefirim i Ono-dalen.» De hadde tenkt å skade meg.


text:
Jeg sendte budbærere til dem med svaret: «Jeg er opptatt med et stort arbeid og kan ikke komme. Arbeidet ville stanse hvis jeg forlot det og dro ned til dere.» 


text:
Der sto det skrevet: «Folkeslagene har fått høre, og Gesjem stadfester det, at du og judeerne tenker på å gjøre opprør, og at det er derfor du bygger muren. Det sies at du vil være kongen deres.


text:
Du skal til og med ha satt profeter til å rope om deg i Jerusalem: ‘En konge i Juda!’ Dette vil kongen nåfå høre. Kom derfor og la oss rådslåom saken!» 


text:
For alle ville skremme oss. De sa: «De kommer til å miste motet, og arbeidet vil ikke bli gjort.» –Og nå, styrk hendene mine!


text:
Da gikk jeg inn i huset til Sjemaja, sønn av Delaja, Mehetabels sønn, som måtte holde seg hjemme. Han sa: «La oss møtes i Guds hus, midt i tempelet. La oss låse dørene der, for de kommer til ådrepe deg om natten.» 


text:
Jeg svarte: «Skulle en mann som jeg flykte? Og skulle en som jeg gå inn i tempelet og fortsatt leve? Nei, jeg går ikke inn.» 


text:
For jeg skjønte at det ikke var Gud som hadde sendt ham. Han talte profetord om meg fordi Tobia og Sanballat hadde betalt ham.


text:
Han hadde fått betalt for at jeg skulle bli skremt til å gjøre som han ville, og synde. Slik ville jeg få et dårlig navn og bli til spott.


text:
Min Gud, husk Tobia og Sanballat for det de har gjort, og profetkvinnen Noadja og de andre profetene som ville skremme meg.


text:
Alle fiendene våre fikk høre det, og alle folkeslagene omkring oss fikk se det. Da innsåde hva som var hendt, og skjønte at arbeidet var fullført med hjelp fra vår Gud.


text:
Mange i Juda var bundettil ham ved ed, for han var svigersønnen til Sjekanja, sønn av Arah, og sønnen hans, Johanan, hadde giftet seg med datteren til Mesjullam, sønn av Berekja.


text:
De fortsatte å tale godt om ham til meg, og mine ord bar de videre til ham. Tobia sendte også brev for åskremme meg.


text:
Til å styre over Jerusalem innsatte jeg Hanani, broren min, og Hananja, lederen for borgen, for han var en på litelig mann og mer gudfryktig enn de fleste.


text:
Jeg sa til dem: «Portene i Jerusalem skal ikke åpnes før solen begynner å varme, og mens de ennå står vakt, skal dørene lukkesog låses. Sett dem som bor i Jerusalem, til å holde vakt, noen til deulikepostene og andreutenfor sitt eget hus.» 


text:
Min Gud la meg på hjertet åsamle lederne, stormennene og hele folket for åregistrere dem. Og jeg fant slektsregistrene til dem som hadde dratt opp tidligere, og der sto det skrevet:


text:
Dette er mennene fra provinsen Juda som dro tilbake fra fangenskapet i eksil. Kong Nebukadnesar av Babel hadde ført dem dit, men nåhadde de vendt tilbake til Jerusalem og Juda, hver til sin by.


text:
De kom sammen med Serubabel, Josva, Nehemja, Asarja, Raamja, Nahamani, Mordekai, Bilsjan, Misperet, Bigvai, Nehum og Baana. Dette er tallet på mennene fra Israels folk:


text:
Dette er de som dro tilbake fra Tel-Melah, Tel-Harsja, Kerub, Addon og Immer, men som ikke kunne gjøre rede for sin ætt og sitt opphav, om de tilhørte Israel:


text:
Noen familieoverhoder ga til arbeidet. Stattholderen ga 1000 gulldrakmer, 50 offerskåler og 530 prestedrakter til arbeidsfondet.


text:
Prestene, levittene, portvaktene, sangerne og noen av folket bosatte seg i sine byer, mens tempeltjenerne og alle de andre i Israel bosatte seg i sine byer. Den sjuendemåneden kom. Israel hadde nåbosatt seg i byene sine.


text:
Da samlet folket seg, alle som en, på plassen foran Vannporten. De ba Esra, den skriftlærde, om å hen boken med Moseloven, som Herren hadde gitt Israel.


text:
Presten Esra bar loven fram for forsamlingen, både menn og kvinner, alle som kunne forstådet de hørte. Det var den første dagen i den sjuendemåneden.


text:
Han leste i lovboken på plassen foran Vannporten fra morgengry til midt på dagen for mennene og kvinnene, alle som kunne forstå. Hele folket lyttet til lovboken.


text:
Esra, den skriftlærde, sto på en forhøyning av tre som de hadde laget til dette. På hans høyre side sto Mattitja, Sjema, Anaja, Uria, Hilkia og Maaseja, og på hans venstre side sto Pedaja, Misjael, Malkia, Hasjum, Hasjbaddana, Sakarja og Mesjullam.


text:
Esra åpnet boken foran øynene på hele folket, for han sto høyere enn de andre. Da han åpnet den, reiste hele folket seg.


text:
Esra velsignet Herren, den store Gud, og hele folket løftet hendene mens de sa: «Amen, amen.» Så bøyde de seg ned og tilba Herren med ansiktet mot jorden.


text:
Levittene Josva, Bani, Sjerebja, Jamin, Akkub, Sjabbetai, Hodia, Maaseja, Kelita, Asarja, Josabad, Hanan og Pelaja forklarte loven for folket, som ble stående.


text:
De leste opp fra Guds lovbok mens de tolket og forklarte det som ble lest, slik at folket skulle forstå.


text:
Stattholderen Nehemja, presten Esra, den skriftlærde, og levittene somunderviste folket, sa da til folkemengden: «Denne dagen er hellig for Herren deres Gud. Dere skal ikke sørge og ikke gråte!» For hele folket gråt da de hørte det som sto i loven.


text:
Han sa så til dem: «Gåog spis fete retter og drikk søt vin, og send mat som gaver til dem som ikke har noe! For denne dagen er hellig for vår Herre. Vær ikke bedrøvet! For gleden i Herren er deres styrke.» 


text:
Levittene beroliget folkemengden og sa: «Vær stille, for dette er en hellig dag. Vær ikke bedrøvet!» 


text:
Da gikk hele folket for å spise og drikke og sende gaver. De laget en stor fest, for de hadde forstått det som ble sagt til dem.


text:
På den andre dagen samlet de seg hos Esra, den skriftlærde, for åstuderelovens ord –familieoverhodene i hele folket, prestene og levittene.


text:
I loven som Herren hadde på lagt Moses, fant de skrevet at israelittene skulle bo i løvhytterunderfesten i den sjuendemåneden,


text:
og at de skulle gjøre kjent og rope ut i alle byene sine og i Jerusalem: «Dra opp i fjellet og hent løv av edle og ville oliventrær, av myrt og palme og andre løvtrær for å lage hytter, slik det står skrevet!» 


text:
Så dro folket ut og hentet løv, og de laget hytter, hver på sitt tak og sin gårdsplass, og i forgårdene til Guds hus, på plassen ved Vannporten og på plassen ved Efraim-porten.


text:
Hele forsamlingen, de som hadde vendt tilbake fra fangenskapet, laget løvhytter og bodde i dem. Før denne dagen hadde israelittene ikke gjort dette siden Josva, sønn av Nun, levde. Gleden var stor.


text:
Esra leste fra Guds lovbok dag etter dag, fra den første til den siste dagen. De holdt fest i sju dager, og på den åttende dagen holdt de en høytidssamling, slik det var bestemt.


text:
Den tjuefjerde dagen i den samme måneden samlet israelittene seg til faste, kledd i sekkestrie og med jord strødd over seg.


text:
De som var av Israels ætt, skilte seg fra alle de fremmede. De sto fram og bekjente sine synder og fedrenes skyld.


text:
En fjerdedel av dagen sto de hver på sin plass mens det ble lest opp fra lovboken til Herren deres Gud. En annen fjerdedel av dagen bekjente de og tilba Herren sin Gud.


text:
Og Josva, Bani, Kadmiel, Sjebanja, Bunni, Sjerebja, Bani og Kenani steg opp på levittenes podium og ropte med høy røst til Herren sin Gud.


text:
Da sa levittene Josva, Kadmiel, Bani, Hasjabneja, Sjerebja, Hodia, Sjebanja og Petahja: stå opp, velsign Herren deres Gud, han som er fra evighet til evighet! Velsignet være ditt herlige navn, som er høyere enn all lov og pris.


text:
Du er Herren, du alene, du har skapt himmelen, himlenes himmel med hele dens hær, jorden og alt som er på den, havet og alt som er i det. Du gir alle liv, himmelens hær tilber deg.


text:
Du fant at hans hjerte var trofast mot deg, og du slutteten pakt med ham. Landet til kanaaneerne, hetittene, amorittene, perisittene, jebusittene og girgasjittene lovet du å gi etterkommerne hans. Og du holdt løftet ditt, for du er rettferdig.


text:
Du gjorde tegn og under med farao og tjenerne hans og alt folket i landet. For du visste at de handlet i overmot mot fedrene våre. Du skapte deg et navn som varer til denne dag.


text:
Du kløvde sjøen foran dem, og de dro gjennom havet på tørr grunn. Men de som forfulgtedem, kastet du i dypet som stein i det veldige vannet.


text:
Du steg ned på Sinai-fjellet og talte til dem fra himmelen. Du ga dem rette ordninger, sanne lover, gode forskrifter og bud.


text:
Brød fra himmelen ga du dem mot sulten, og vann lot du strømme fra klippen mot tørsten. Du bød dem dra inn og ta landet i eie, det som du med løftet hånd hadde lovet dem.


text:
De nektet å høre og husket ikke dineunder, som du hadde gjort for dem. De var stivnakket og tok seg en leder for å vende tilbake til slaveriet i Egypt. Men du er en Gud som tilgir, du er nådig og barmhjertig, sen til vrede og rik på miskunn; og du forlot dem ikke.


text:
De støpte seg også en kalv og sa: «Dette er din gud som førte deg opp fra Egypt.» Og de spottet grovt.


text:
Men i din store barmhjertighet forlot du dem ikke i ørkenen. sky søylen vek ikke fra dem om dagen, men førte dem på veien; og ildsøylen vek ikke fra dem om natten, men lyste opp veien de skulle gå.


text:
Du ga dem din gode Ånd for at de skulle få visdom. Du nektet dem ikke manna til mat og ga dem vann mot tørsten.


text:
Du sørget for dem i førti år, i ørkenen manglet de ikke noe. Klærne deres ble ikke utslitt, og føttene hovnet ikke opp.


text:
Du ga dem folk og kongeriker som du lot dem få som grenser. De inntok landet til Sihon, kongen i Hesjbon, og landet til Og, kongen i Basan.


text:
Du gjorde barna deres tallrike som stjernene på himmelen. Du førte dem inn i det landet som du hadde sagt at fedrene skulle komme og ta i eie.


text:
Så kom barna og tok landet i eie. Du kuet kanaaneerne, de som bodde i landet. Og du overga kongene og folkene i landet i deres hender, så de kunne gjøre med dem som de ville.


text:
De inntok festningsbyer og fruktbar jord og tok velfylte hus i eie, utgravde brønner og vinmarker, olivenlunderog frukttrær i mengder. De spiste og ble mette og fete og nøt dine gode gaver.


text:
Men de ble trassige og satte seg opp mot deg; de kastet din lov bak sin rygg. De drepte profetene dine som advarte dem og ville føre dem tilbake til deg. Og de spottet grovt.


text:
Da ga du dem i hendene på motstandere somundertrykte dem. Men i trengselens tid ropte de til deg, og du hørte dem fra himmelen. I din store barmhjertighet sendte du befriere som frelste dem fra fiendehånd.


text:
Men så snart de hadde fått ro, gjorde de igjen det som var ondt i dine øyne. Du overlot dem i hendene på fiender som hersket over dem. De ropte igjen til deg, og du hørte det fra himmelen og reddet dem gang på gang i din store barmhjertighet.


text:
Du advarte dem, for du ville føre dem tilbake til din lov. Men de var hovmodige og hørte ikke på dine bud. De syndet mot dine lover, som gir mennesket liv når det følger dem. De vendte ryggen til i trass; de var stivnakket og ville ikke høre.


text:
Du holdt ut med dem i mange år og advarte dem ved din Ånd gjennom profetene dine. Men de ville ikke lytte, så du overga dem i hendene på folkene omkring.


text:
Men i din store barmhjertighet gjorde du ikke ende på dem, og du forlot dem ikke. For du er en nådig og barmhjertig Gud.


text:
Og nå, vår Gud, du store, mektige og skremmende Gud, du som holder pakten og viser godhet, se det ikke som noeubetydelig, disse harde tidene som har rammet oss, våre konger og ledere, våre prester og profeter, våre fedre og hele folket, fra assyrerkongenes dager og til denne dag.


text:
Våre konger og ledere, prester og fedre handlet ikke etter din lov. De ga ikke akt på dine bud og de advarslene du ga dem.


text:
Selv om du ga dem et eget rike og alle dine gode gaver, selv om du ga dem det vide og fruktbare landet, så tjente de deg ikke og vendte seg ikke bort fra onde gjerninger.


text:
Se, i dag er vi slaver, vi er slaver i landet du ga fedrene våre så de skulle spise fruktene og alt det gode der.


text:
Den rike avlingen går nå til kongene som du har satt over oss på grunn av syndene våre. De hersker som de vil over kroppene våre og buskapen vår. Vi er i stor nød.


text:
På grunn av alt dette gjør vi en avtale og skriver den ned. Det forseglede skrivet erundertegnet av lederne, levittene og prestene våre.


text:
Resten av folket –prestene, levittene, portvaktene, sangerne, tempeltjenerne og alle de som hadde skilt seg fra folkene i landområdene omkring for å holde seg til Guds lov, sammen med kvinnene, sønnene og døtrene deres, alle som var i stand til å forstå


text:
–alle sluttetseg til sine fremste landsmenn og gikk innundereden de hadde sverget om å følge Guds lov som var gitt ved Moses, Guds tjener. De ville holde alle budenefra Herren vår Gud, forskriftene og lovene hans, og leve etter dem:


text:
Vi lover at vi ikke skal gi døtrene våre til folkene i landet omkring og ikke ta døtrene deres til koner for sønnene våre.


text:
Når folkene i landet kommer med varer eller korn av alle slag for å selge på sabbaten, skal vi ikke kjøpe av dem, verken på sabbaten eller på andre hellige dager. Hvert sjuendeår skal vi la jorden ligge brakk og ettergi all gjeld.


text:
til skuebrødet, det daglige grødeofferet og brennofferet, til ofrene på sabbatene, nymånedagene og høytidene, til helliggavene og syndofrene til soning for Israel, og til alt arbeid som skal gjøre s i vår Guds hus.


text:
Vi, prestene, levittene og folket, skal kaste lodd om hvordan vedofferet skal føres til vår Guds hus. Hver familie skal årlig til fastsatte tider skaffe brensel til alteret for Herren vår Gud, slik det står skrevet i loven.


text:
Vi skal årlig komme til Herrens hus med den første grøden av jorden og den første fruktenav alle slags trær,


text:
og med de førstefødte av sønner og av husdyr, slik det står skrevet i loven, de førstefødte av både storfe og småfe, og gi dem til vår Guds hus, til prestene som gjør tjeneste der.


text:
Det første av brøddeigen, som vi ofrer, av frukt fra hvert tre, av ny vin og fin olje skal vi komme til prestene med, til rommene i vår Guds hus. Vi skal gi tiende av jorden vår til levittene, og det er levittene som skal kreve den inn i alle byene der vi har arbeidet vårt.


text:
En aronittisk prest skal være med levittene når de krever inn tienden, og levittene skal selv gi en tiende av tienden til vår Guds hus, til rommene i lagerhuset.


text:
For både israelittene og levittene skal bringe offergaver av korn, ny vin og fin olje til disse rommene. Der erutstyret som blir brukt i helligdommen, og der er prestene som gjør tjeneste, portvaktene og sangerne. Vi skal ikke svikte vår Guds hus.


text:
Folkets ledere bosatte seg i Jerusalem. Resten av folket kastet lodd om hvor de skulle bo. En av ti skulle bo i Jerusalem, den hellige byen, mens de andre ni slo seg ned i de andre byene.


text:
Dette er lederne i provinsen, de som bodde i Jerusalem og i Judas byer. Hver mann bodde på sin eiendom i byene, både israelitter, prester, levitter, tempeltjenere og etterkommere av Salomos tjenere.


text:
I Jerusalem bodde noen av judeerne og benjaminittene. Av judeerne: Ataja, sønn av Ussia, sønn av Sakarja, sønn av Amarja, sønn av Sjefatja, som var sønn av Mahalalel, en av etterkommerne av Peres,


text:
og Maaseja, sønn av Baruk, sønn av Kol-Hose, sønn av Hasaja, sønn av Adaja, sønn av Jojarib, som var sønn av Sakarja, en etterkommer av sjelanittene.


text:
Dette var benjaminittene: Sallu, sønn av Mesjullam, sønn av Joed, sønn av Pedaja, sønn av Kolaja, sønn av Maaseja, sønn av Itiel, som var sønn av Jesaja,


text:
Joel, sønn av Sikri, var tilsynsmann for dem, og Juda, sønn av Hassenua, var nest øverste leder i byen.


text:
Seraja, sønn av Hilkia, sønn av Mesjullam, sønn av Sadok, sønn av Merajot, som var sønn av Ahitub, lederen for Guds hus,


text:
og brødrene deres som arbeidet i huset, til sammen 822; Adaja, sønn av Jeroham, sønn av Pelalja, sønn av Amsi, sønn av Sakarja, sønn av Pasjhur, sønn av Malkia,


text:
og brødrene hans, familieoverhodene, til sammen 242, og Amasai, sønn av Asarel, sønn av Ahsai, sønn av Mesjillemot, som var sønn av Immer,


text:
og brødrene hans, til sammen 128 tapre krigere. Sabdiel, sønn av Haggedolim, var tilsynsmann for dem.


text:
og Sjabbetai og Josabad, som begge hørte til levittenes overhoder og sto for detutvendige arbeidet ved Guds hus,


text:
Mattanja, sønn av Mika, sønn av Sabdi, sønn av Asaf, som ledet lovsangen og var forsangerunderbønnen, Bakbukja, en av brødrene hans, som var nestleder, og Abda, sønn av Sjammua, sønn av Galal, sønn av Jeditun.


text:
Tilsynsmann for levittene i Jerusalem var Ussi, sønn av Bani, sønn av Hasjabja, sønn av Mattanja, sønn av Mika, en av etterkommerne av Asaf, de som sang. Han sto for arbeidet i Guds hus.


text:
Petahja, sønn av Mesjesabel, en av etterkommerne av Serah, Judas sønn, gikk kongen til hånde i alle saker som gjaldt folket.


text:
Noen av judeerne bodde i landsbyer med marker rundt: i Kirjat-Arba og småbyene som hørte til, i Dibon med småbyene som hørte til, og Jekabseel med landsbyer,


text:
i Sanoah, i Adullamog landsbyer, i Lakisj og markene rundt, i Aseka med småbyer. De bosatte seg fra Beer-Sjeba til Hinnom-dalen.


text:
Dette er de prestene og levittene som dro opp sammen med Serubabel, sønn av Sjealtiel, og Josva: Seraja, Jeremia, Esra,


text:
Dette er levittene: Josva, Binnui, Kadmiel, Sjerebja, Juda og Mattanja, som sammen med brødrene sine sto for takkesangen.


text:
I Eljasjibs, Jojadas, Johanans og Jadduas dager ble overhodene for levittfamiliene og prestefamiliene skrevet opp, helt til perseren Dareios' regjeringstid.


text:
Overhodene for levittfamiliene ble skrevet opp i krønikeboken helt til dagene til Johanan, sønn av Eljasjib.


text:
Overhodene for levittene var Hasjabja, Sjerebja, Josva, Binnui og Kadmiel. Brødrene deres sto midt imot dem, vakt etter vakt. De lovpriste og takket, slik David, Guds mann, hadde på budt.


text:
Mattanja, Bakbukja, Obadja, Mesjullam, Talmon og Akkub var portvakter. De holdt vakt over lagerrommene ved portene.


text:
Alle disse levde samtidig med Jojakim, sønn av Josva, Josadaks sønn, og samtidig med stattholderen Nehemja og presten Esra, den skriftlærde.


text:
Da muren rundt Jerusalem skulle innvies, ba de levittene fra alle steder komme til Jerusalem for åfeire innvielsen med glede og takk, med sang og symbaler, harper og lyrer.


text:
fra Bet-Haggilgal og fra markene ved Geba og Asmavet. For sangerne hadde bygd seg landsbyer rundt Jerusalem.


text:
Jeg lot Judas ledere stige opp på muren og stilte så opp to store takkekor. Det ene gikk til høyre på muren, mot Møkkporten.


text:
og noen av prestene med trompeter. Det var Sakarja, sønn av Jonatan, sønn av Sjemaja, sønn av Mattanja, sønn av Mikaja, sønn av Sakkur, sønn av Asaf,


text:
og brødrene hans, Sjemaja, Asarel, Milalai, Gilalai, Maai, Netanel, Juda og Hanani, med musikkinstrumentene til David, Guds mann, og Esra, den skriftlærde, som gikk foran dem.


text:
De gikk over til Kildeporten og opp trappene til Davidsbyen, til trappen der muren går opp til Davids hus og fram til Vannporten i øst.


text:
Det andre takkekoret gikk motsatt vei, og jeg fulgteetter sammen med halvparten av folket oppe på muren, forbi Ovnstårnet og helt til Den brede muren,


text:
forbi Efraim-porten, Gamleporten, Fiskeporten, Hananel-tårnet og Hundretårnet, til Saueporten. De stanset ved Vaktporten.


text:
Begge takkekorene ble stående ved Guds hus. Det samme gjorde jeg og halvparten av stormennene med meg,


text:
Maaseja, Sjemaja, Elasar, Ussi, Johanan, Malkia, Elam og Eser. Sangerne stemte iunderledelse av Jisrahja.


text:
De bar fram store offer den dagen, og de var glade, for Gud hadde gitt dem en stor glede. Kvinnene og barna var også glade. Jerusalems glede kunne høres langt borte.


text:
På den dagen ble mennutpekt til å ha tilsyn med de rommene som var lager for gavene, førstegrøden og tienden, det som ifølge loven var samlet fra bymarkene for prestene og levittene. Gleden i Juda var stor fordi prestene og levittene var i tjeneste igjen.


text:
De hadde ansvar for tjenesten for sin Gud og for renselsen. Sangerne og portvaktene gjorde sin gjerning, slik David og hans sønn Salomo hadde på budt.


text:
For alt i Davids og Asafs dager, for lenge siden, fantes det noen som ledet sangerne, lovsangen og takken til Gud.


text:
I Serubabels og Nehemjas dager ga hele Israel sangerne og portvaktene den delen de skulle ha daglig. De ga levittene den hellige gaven de skulle ha, og levittene ga aronittene det de skulle ha.


text:
Denne dagen ble det lest opp av Moseboken for folkets ører. Der sto det skrevet at ingen ammonitt eller moabitt noen gang måtte komme inn i Guds forsamling.


text:
For de møtte ikke israelittene med brød og vann, og de leide Bileam til å forbanne dem; men vår Gud vendte forbannelsen om til velsignelse.


text:
En tid før dette hendte, hadde presten Eljasjib, en slektning av Tobia, fått tilsyn med rommene i Guds hus.


text:
Han gjorde i stand et stort rom til Tobia der de tidligere hadde lagt inn grødeofferet, røkelsen, tempelutstyret og tienden av korn, ny vin og fin olje, etter på budet for levittene, sangerne og portvaktene. Gavene til prestene var også lagret der.


text:
Mens alt dette skjedde, var jeg ikke i Jerusalem. For i det trettiandre året Artaxerxes var konge i Babel, hadde jeg reist til ham. Etter en tid ba jeg kongen om tillatelse til å dra tilbake.


text:
Da jeg kom til Jerusalem, ble jeg klar over det onde som Eljasjib hadde gjort da han laget et rom for Tobia i forgårdene til Guds hus.


text:
Så sa jeg at de skulle rense rommet, og jeg førte tilbakeutstyret fra Guds hus, grødeofferet og røkelsen.


text:
Jeg fikk også vite at levittene ikke hadde fått det de skulle ha, og at de derfor hadde dratt tilbake, hver til sine marker, både de og sangerne som skulle gjøre tjeneste.


text:
Jeg irettesatte stormennene og spurte: «Hvorfor har Guds hus blitt forlatt?» Jeg samlet levittene og satte dem inn igjen i stillingene sine.


text:
Jeg satte presten Sjelemja, Sadok, den skriftlærde, og Pedaja, en av levittene, til å ha tilsyn med lagerrommene, og Hanan, sønn av Sakkur, sønn av Mattanja, skulle gådem til hånde, for de ble regnet for å være på litelige. Nåskulle de sørge for at brødrene deres fikk sin del.


text:
Husk meg, min Gud, for dette! Stryk ikke ut det gode jeg har gjort for min Guds hus og for tjenesten der.


text:
I de dager så jeg i Juda noen som tråkket vinpressene på sabbaten. Jeg så andre som samlet korn i mengder og lesset det på esler. De førte også vin, druer, fikener og andre varer til Jerusalem på sabbaten. Jeg advarte dem mot å selge mat på denne dagen.


text:
Noen fra Tyros som bodde i Jerusalem, kom også med fisk og alle slags varer og solgte det til judeerne på sabbaten.


text:
Da irettesatte jeg de fornemste blant judeerne og sa til dem: «Hva er dette onde som dere gjør? Dere vanhelliger sabbatsdagen!


text:
Var det ikke fordi fedrene gjorde slikt at vår Gud førte alt dette onde over oss og denne byen? Dere øker vreden mot Israel når dere vanhelliger sabbaten!» 


text:
Da det begynte åmørkne i Jerusalems porter før sabbaten, sa jeg at dørene skulle stenges, og at de ikke skulle åpnes igjen før sabbaten var over. Jeg satte også noen av mennene mine ved portene, slik at ingen last kunne komme inn på sabbatsdagen.


text:
En eller to ganger hendte det at handelsmenn og selgere av alle slags varer overnattetutenfor Jerusalem.


text:
Jeg advarte dem og sa: «Hvorfor overnatter dere ved muren? Gjør dere det en gang til, legger jeg hånd på dere.» Etter den tid kom de ikke mer dit på sabbaten.


text:
Siden sa jeg at levittene skulle rense seg og komme og holde vakt ved portene, så sabbatsdagen kunne holdes hellig. Husk meg også for dette, min Gud, og forbarm deg over meg i din store godhet!


text:
Halvparten av barna deres snakket språket i Asjdod eller språket til de andre folkene. De kunne ikke snakke judeisk.


text:
Jeg irettesatte mennene og forbannet dem. Noen av dem slo jeg, og jeg rev dem i håret. Så lot jeg dem sverge ved Gud. Jeg sa: «Dere skal ikke gi døtrene deres til de andres sønner eller ta noen av de andres døtre til koner for sønnene deres eller for dere selv.


text:
Var det ikke på grunn av slikt at Salomo, Israels konge, syndet? Blant de mange folkeslagene fantes det ingen konge som ham. Han var elsket av sin Gud, og Gud satte ham til konge over hele Israel. Likevel fikk de fremmede kvinnene ham til å synde.


text:
Skal en nå høre om dere også at dere gjør så mye ondt og er troløse mot vår Gud ved å ta til dere fremmede kvinner?» 


text:
En av sønnene til Jojada, sønn av øverstepresten Eljasjib, var svigersønn til horonitten Sanballat. Derfor jaget jeg ham bort.


text:
Så renset jeg dem for alt fremmed, og jeg fastsatte tjenester for prestene og levittene, hver mann med sine arbeidsoppgaver.


text:
Jeg sa også når de skulle komme med vedoffer og med førstegrøden, alt til fastsatte tider. Husk meg, min Gud, og regn meg dette til gode!


text:
i det tredje regjeringsåret sitt, holdt han en fest for alle stormennene og tjenerne sine. De fremste hærførerne i Persia og Media og lederne for provinsene var hos ham.


text:
I lang tid, 180 dager, viste han fram sin kongelige rikdom og prakt og sin store herlighet og glans.


text:
Da disse dagene var til ende, holdt kongen enda en fest for alt folket som var i borgen Susa, høy som lav. Festen varte i sju dager på den åpne plassen i hagen ved kongens slott.


text:
Tepper av det fineste hvite og purpurblåstoff var festet med hvite og purpurrøde snorer til ringer av sølv i søyler av alabast. Benker av gull og sølv sto på et gulv av marmor, alabast, perlemor og mosaikksteiner.


text:
Drikkene ble skjenket i gullbeger som alle var forskjellige. Og det var rikelig av kongerikets vin, på kongelig vis.


text:
Drikkingen foregikk etter regelen: «Ingen tvang!» For kongen hadde bestemt at alle hovmestrene skulle la hver og en få såmye eller lite han selv ville ha.


text:
På den sjuendedagen, da han var oppstemt av vinen, ba kong Xerxes til seg de sju evnukkene som var hans personlige tjenere, Mehuman, Bista, Harbona, Bigta, Abagta, Setar og Karkas.


text:
Han befalte dem å hen dronning Vasjti fram for kongen med den kongelige kronen på hodet, så folkene og stormennene kunne få se hennes skjønnhet, for hun var svært vakker.


text:
Men dronning Vasjti nektet å komme på kongens ord som evnukkene bar fram. Kongen ble svært sint, og harmen brant i ham.


text:
Han vendte seg til vismennene, de som var kyndige i åtyde tidene, for på denne må ten ble kongens saker lagt fram for alle som var kyndige i lov og rett.


text:
De som sto ham nærmest, var Karsjena, Sjetar, Admata, Tarsis, Meres, Marsena og Memukan, de sju persiske og mediske stormennene som hadde direkte adgang til kongen og var de fremste i riket.


text:
Han spurte dem: «Hva bør etter loven skje med dronning Vasjti siden hun ikke gjorde slik kong Xerxes befalte henne gjennom evnukkene?» 


text:
Memukan sa til kongen og stormennene: «Dronning Vasjti har ikke bare forbrutt seg mot kongen, men mot alle stormenn og folk i provinsene til kong Xerxes.


text:
For ryktet om dronningen vil spre seg blant alle kvinner og få dem til å forakte mennene sine og si: Kong Xerxes befalte at dronning Vasjti skulle føres fram for ham, men hun kom ikke.


text:
Alt i dag vil de fremste kvinnene i Persia og Media snakke slik til kongens stormenn når de får høre ryktet om dronningen. Og det blir ingen ende på forakt og sinne.


text:
Dersom kongen finner det for godt, så la det gå ut et kongs ord, og la det bli skrevet inn i lovene i Persia og Media, så det stårurokkelig fast at Vasjti aldri mer skal vise seg for kong Xerxes, og at kongen skal gi hennes rang som dronning til en annen kvinne som er bedre enn hun.


text:
Når det på budet kongen sender ut, blir kjent i hele riket, så veldig som det er, vil alle kvinner ære ektemennene sine, høye som lave.» 


text:
Han sendte brev til alle provinsene sine, til hver enkelt provins med den skriften de brukte der, og til hvert enkelt folk på det språket de snakket, om at hver mann skulle være herre i sitt eget hus og snakke språket til sitt eget folk.


text:
Etter dette, da harmen til kong Xerxes hadde lagt seg, begynte han å tenke på Vasjti og det hun hadde gjort, og på det som var besluttetom henne.


text:
I hver provins i riket kunne kongen gi noen i oppgave åsamle alle vakre unge jomfruer og sende dem til haremet i borgen Susa. La dem ståundertilsyn av Hegai, kongens evnukk, som vokter kvinnene, og la dem få hudpleie.


text:
Den unge kvinnen som kongen synes best om, kan bli dronning i stedet for Vasjti.» Dette forslaget likte kongen godt, og han satte det i verk.


text:
I borgen Susa var det en jødisk mann som het Mordekai. Han var sønn av Ja'ir, sønn av Sjimi, sønn av Kisj, en mann av Benjamins stamme.


text:
Han hørte til dem som var ført i eksil fra Jerusalem sammen med Jekonja, kongen i Juda. Det var han som Nebukadnesar, kongen i Babel, hadde ført i eksil.


text:
Mordekai var fosterfar til Hadassa, også kalt Ester. Hun var datter til onkelen hans og hadde verken far eller mor. Hun var en velskapt og vakker ung kvinne. Da faren og moren hennes døde, tok Mordekai henne til seg som sin egen datter.


text:
Kongens ord og bud ble kjent, og mange unge kvinner ble samlet i borgen Susaundertilsyn av Hegai. også Ester ble hentet til kongens slott, til Hegai, som voktet kvinnene.


text:
Han syntes godt om den unge kvinnen, og hun vant velvilje hos ham. Han sørget straks for at hun fikk den hudpleien og maten hun skulle ha. Han ga henne også sjuutvalgte tjenestejenter fra slottet og flyttet henne og tjenestejentene hennes til den beste delen av haremet.


text:
Ester fortalte ikke hvilket folk eller hvilken slekt hun tilhørte, for Mordekai hadde sagt at hun ikke måtte nevne noe om det.


text:
Hver eneste dag gikk Mordekai fram og tilbakeutenfor forgården til haremet for å finne ut hvordan Ester hadde det, og hva som ble gjort med henne.


text:
I tur og orden skulle de unge kvinnene gå inn til kong Xerxes, etter at de gjennom tolv måneder hadde gjennomgått det som var foreskrevet. Slik ble kuren gjennomført: seks måneder med myrraolje og seks måneder med balsam og andre kremer for kvinner.


text:
Og så, når en ung kvinne skulle gå inn til kongen, da fikk hun ta med seg alt hun ba om, fra haremet til slottet.


text:
Om kvelden gikk hun inn, og om morgenen flyttet hun til det andre haremet. Der hadde Sjaasgas tilsynet, kongens evnukk som voktet medhustruene. Hun gikk ikke inn til kongen igjen om ikke kongen ville ha henne og hun ble ropt inn ved navn.


text:
Så kom turen til Ester, datter av Abihajil, som var onkel til Mordekai, han som hadde tatt henne til seg som sin egen datter. Da hun skulle gå inn til kongen, ba hun ikke om annet enn det kongens evnukk Hegai, som voktet kvinnene, hadde foreslått, og alle som så Ester, fikk godvilje for henne.


text:
Ester ble hentet til kong Xerxes i slottet hans i den tiende måneden, det er måneden tebet, i det sjuenderegjeringsåret hans.


text:
Kongen elsket Ester mer enn alle andre kvinner. Hun vant velvilje og gunst hos ham framfor alle de andre jomfruene. Han satte en kongelig krone på hodet hennes og gjorde henne til dronning i stedet for Vasjti.


text:
Kongen holdt et stort festmåltid for alle stormennene og tjenerne sine, en fest for Ester. Han ga provinsene skattelette og delte ut gaver på kongelig vis.


text:
Ester fortalte fremdeles ikke noe om hvilken slekt eller hvilket folk hun tilhørte, slik Mordekai hadde sagt henne. Hun rettet seg etter det Mordekai sa, slik hun hadde gjort det da han var fosterfar for henne.


text:
I de dager hendte det, mens Mordekai satt i slottsporten, at dørvokterne Bigtan og Teresj, to av kongens evnukker, ble sinte på kong Xerxes og lette etter en anledning til å legge hånd på ham.


text:
Dette fikk Mordekai vite, og han fortalte det til dronning Ester. Ester sa det videre til kongen på vegne av Mordekai.


text:
Saken bleundersøkt, og da det viste seg å være slik, ble begge mennene hengt på en på le. Dette ble skrevet ned i krønikeboken i kongens nærvær.


text:
En tid etter dette ga kong Xerxes høyere rang til Haman, sønn av Hammedata, agagitten. Han hedret ham og satte ham høyere enn alle stormennene som var sammen med ham.


text:
Alle kongens tjenere i slottsporten falt på kne og bøyde seg ned for Haman, for det hadde kongen befalt. Men Mordekai falt ikke på kne og bøyde seg ikke.


text:
De snakket til ham dag etter dag, men han hørte ikke på dem. Da fortalte de det til Haman for å se om Mordekais begrunnelse ble godtatt. For han hadde fortalt dem at han var jøde.


text:
Men han syntes det var for lite å legge hånd bare på Mordekai. De hadde fortalt ham hvilket folk Mordekai hørte til, og nåville Hamanutrydde alle jøder, folket til Mordekai, i hele riket til kong Xerxes.


text:
I den første måneden, det er måneden nisan, i det tolvte året til kong Xerxes, kastet man «pur», det er lodd, om dager og måneder, mens Haman var til stede. Loddet falt på den tolvte måneden, det er måneden adar.


text:
Da sa Haman til kong Xerxes: «Det finnes et folk som bor spredt og for seg selv blant de andre folkene i alle provinsene i riket ditt. Lovene deres er forskjellige fra lovene til alle andre folk, og de holder ikke kongens lover. Det er ikke en konge verdig å la dem være i fred.


text:
Dersom kongen finner det for godt, så la det kunngjøres skriftlig at man skal gjøre ende på dem. Ti tusen talenter sølv skal jeg da kunne veie opp og gi til tjenestemennene dine, så de kan legge det i kongens skattkammer.» 


text:
Kongen tok signetringen sin av hånden og ga den til Haman, sønn av Hammedata, agagitten, jødenes motstander.


text:
Og kongen sa til Haman: «Sølvet skal være ditt, og med folket kan du gjøre som du finner for godt.» 


text:
På den trettende dagen i den første måneden ble kongens skrivere kalt sammen. På hamans befaling ble det satt opp et skriv til kongens satraper, stattholderne i hver provins og lederne i hvert folk, til hver enkelt provins med den skriften de brukte der, og til hvert enkelt folk på det språket de snakket. Det ble skrevet i navnet til kong Xerxes og forseglet med kongens signetring.


text:
Så gikk det ut brev med ilbud til alle kongens provinser om å utrydde, drepe og gjøre ende på alle jøder, både unge og gamle, barn og kvinner, på en og samme dag, den trettende dagen i den tolvte måneden, det er måneden adar. Eiendommene deres skulle plyndres.


text:
En avskrift av brevet skulle gjelde som lov i hver provins og kunngjøres for alle folk, så de kunne være forberedt på denne dagen.


text:
Sendebudenedro ut i hast på kongens ord så snart denne loven var gitt i borgen Susa. Kongen og Haman satte seg til å drikke, men byen Susa var forferdet.


text:
Mordekai fikk vite alt som hadde skjedd, og han flerret klærne sine og kledde seg i sekk og aske. Så gikk han ut i byen og ropte og klaget høyt og bittert.


text:
I hver provins der kongens ord og befaling nådde fram, ble det stor sorg blant jødene, med faste, gråt og klage, og mange la seg i sekk og aske.


text:
Esters tjenestejenter og evnukkerkom og fortalte henne dette. Da begynte dronningen åskjelve. Hun sendte klær til Mordekai som han skulle ha på seg i stedet for sekkestrien, men han tok ikke imot.


text:
Så kalte Ester inn Hatak, en evnukk som kongen hadde satt i hennes tjeneste. Hun sendte ham til Mordekai for å få vite hva som hadde hendt, og hvorfor.


text:
Mordekai fortalte da alt som hadde hendt med ham, og hele historien om sølvet som Haman hadde sagt han skulle veie opp til kongens skattkammer hvis han fikk gjøre ende på jødene.


text:
Til Hatak ga han også en avskrift av brevet med loven som var gitt i Susa om at de skulleutryddes. Han ba ham vise det til Ester og fortelle henne alt. Så skulle han på legge henne å gå til kongen for åtrygle og be kongen selv om nåde for folket hennes.


text:
«Alle kongens tjenere og folket i kongens provinser vet at om noen, mann eller kvinne, går inn til kongen i den indre slottsgården uten å være innkalt, så er det bare én lov som gjelder: døden. Bare den som kongen retter gullsepteret sitt mot, får leve. Selv har jeg ikke blitt kalt inn til kongen på tretti dager.» 


text:
Mordekai ba dem si til Ester: «Tro bare ikke at du som den eneste av jødene skal berge livet fordi du er i kongens slott.


text:
For om du tier i denne tiden, vil hjelp og redning komme til jødene fra et annet sted, mens du og ditt farshus vil gå til grunne. Og hvem vet om det ikke er for en tid som denne at du har fått dronningrang?» 


text:
«Gåog kall sammen alle jøder som befinner seg i Susa, og hold faste for min skyld. Dere skal ikke spise eller drikke på tre dager, verken om natten eller om dagen. Jeg og tjenestejentene mine vil også faste på samme må te. Så skal jeg gå inn til kongen, selv om det ikke er etter loven. Skal jeg gå til grunne, så går jeg til grunne.» 


text:
Den tredje dagen kledde Ester seg i dronningskrud og stilte seg i den indre slottsgården, midt imot kongens hus. Der inne satt kongen på tronen midt imot inngangen.


text:
Da kongen fikk se dronning Ester der hun sto i slottsgården, fikk han godvilje for henne. Han rettet gullsepteret som han hadde i hånden, ut mot henne, og Ester gikk fram og rørte ved spissen av septeret.


text:
Kongen sa til henne: «Dronning Ester, hva vil du? Er det noe du ønsker? Om det så er halve riket, skal du få det.» 


text:
Ester svarte: «Om kongen finner det for godt, ville jeg gjerne at kongen og Haman i dag skulle komme til festen jeg vil holde for ham.» 


text:
Kongen sa: «Hent straks Haman og gjør slik Ester har sagt.» Så kom kongen og Haman til festen som Ester holdt.


text:
Mens de satt og drakk vin, sa kongen til Ester: «Er det noe du vil be om, skal du få det. Har du et ønske, om det så er halve riket, skal det bli oppfylt.» 


text:
Dersom kongen ser på meg med velvilje og han finner det for godt å gi meg det jeg ber om, og å oppfylle det jeg ønsker, så ville jeg gjerne at kongen og Haman skulle komme til festen som jeg vil holde for dem. Og så skal jeg i morgen gjøre som kongen sier.» 


text:
Den dagen gikk Haman derfra glad og fornøyd. Men da han fikk se at Mordekai, som satt i slottsporten, verken reiste seg eller var redd ham, ble Haman fylt av sinne mot ham.


text:
Haman la ut for dem om den store rikdommen sin, om alle sønnene sine, og om hvordan kongen hadde gitt ham høy rang og satt ham over alle stormennene og kongens tjenere.


text:
Og han la til: «Jeg var dessuten den eneste som fikk komme sammen med kongen til festen som dronning Ester holdt. også i morgen er jeg bedt til henne sammen med kongen.


text:
Da sa hans kone Seresj og vennene hans til ham: «La dem sette opp en på le som er femti alen høy. I morgen skal du be kongen om at de henger Mordekai på den. Så kan du gåglad til festen sammen med kongen.» Haman syntes dette var et godt forslag, og han fikk satt opp på len.


text:
Den natten fikk ikke kongen sove. Han ba dem hente krøniken over minneverdige hendelser, og de leste høyt for kongen.


text:
De fant at det sto skrevet hvordan Mordekai hadde fortalt om dørvokterne Bigtana og Teresj, to av kongens evnukker, som hadde lett etter en anledning til å legge hånd på kong Xerxes.


text:
Da spurte kongen: «Hvilken heder og ære har Mordekai fått for dette?» De unge mennene som tjente kongen, svarte: «Det er ikke gjort noe for ham.» 


text:
Så sa kongen: «Hvem står ute i slottsgården?» Haman hadde nettopp kommet inn i den ytre slottsgården for å be kongen om at Mordekai måtte bli hengt på på len som han hadde reist for ham.


text:
Nåsvarte kongens unge menn: «Se, det er Haman som står ute i slottsgården.» Kongen sa: «La ham komme inn!» 


text:
Haman kom inn, og kongen spurte ham: «Hva kan en gjøre for en mann som kongen ønsker åhedre?» Haman tenkte med seg selv: «Hvem andre enn meg skulle kongen ønske åhedre?» 


text:
skal en gi kongelige klær som kongen selv har båret, og en hest som kongen selv har ridd på, og som har fått en kongelig krone på hodet.


text:
La en av kongens fremste stormenn ta hånd om klærne og hesten. De skal ta klærne på den mannen som kongen ønsker åhedre, og la ham ri på hesten over torget i byen mens de roper foran ham: Slik gjør en med den som kongen ønsker åhedre!» 


text:
Kongen sa til Haman: «Skynd deg, ta klærne og hesten, slik som du sa, og gjør dette med jøden Mordekai som sitter i slottsporten! Glem ikke noe av alt det du har sagt.» 


text:
Så tok Haman klærne og hesten, kledde Mordekai og lot ham ri over torget i byen mens han ropte foran ham: «Slik gjør en med den som kongen ønsker åhedre!» 


text:
Så vendte Mordekai tilbake til slottsporten, og Haman skyndte seg hjem, i sorg og med tildekket hode.


text:
Haman fortalte sin kone Seresj og alle vennene sine alt som hadde hendt. Da sa vismennene og hans kone Seresj til ham: «Er han av jødisk ætt, denne Mordekai som nåholder på å få deg i kne, så kommer du ingen vei med ham. Han kommer til å bli ditt fall.» 


text:
Mens de ennå snakket med ham, kom kongens evnukker. De førte straks Haman til festen som Ester holdt.


text:
Ogsåden andre dagen sa kongen til Ester mens de satt og drakk vin: «Er det noe du vil be om, dronning Ester, så skal du få det. Har du et ønske, om det så er halve riket, skal det bli oppfylt.» 


text:
Da svarte dronning Ester: «Dersom kongen ser på meg med velvilje, og om han finner det for godt, så la meg få mitt eget liv, det er min bønn, og mitt eget folk, det er mitt ønske.


text:
For jeg og mitt folk er blitt solgt tilutryddelse, drap og undergang. Om vi bare var blitt solgt som slaver og slavekvinner, ville jeg ha tiet. For en slikulykke hadde ikke vært noe åbry kongen med.» 


text:
Da sa kong Xerxes til dronning Ester: «Hvem er han, og hvor er han som har hjertet fylt av slike planer?» 


text:
Ester svarte: «Motstanderen og fienden er denne onde Haman.» Haman dirret av skrekk foran kongen og dronningen.


text:
Kongen reiste seg i sinne. Han gikk fra drikkelaget og ut i slottshagen. Men Haman ble stående foran dronning Ester. Han ville be for livet sitt, for han skjønte at kongen hadde bestemt seg for å gjøre ham ondt.


text:
Da kongen kom tilbake fra slottshagen til huset der drikkelaget var, lå Haman over benken som Ester satt på. Kongen ropte: «Vil han til og med forgripe seg på dronningen, og det her i mitt eget hus?» Ikke før var disse ordene kommet ut av kongens munn, så dekket de ansiktet til Haman.


text:
Da sa Harbona, en av kongens evnukker: «Se, Haman har satt opp en på le for Mordekai, han som en gang reddet kongen gjennom det han fortalte. Den står ved Hamans hus og er femti alen høy.» Kongen sa: «Heng ham i den.» 


text:
Samme dag ga kong Xerxes dronning Ester det huset som Haman, jødenes motstander, hadde hatt. Og Mordekai fikk komme fram for kongen, for Ester hadde fortalt hvor nær han sto henne.


text:
Kongen tok av seg signetringen som han hadde tatt tilbake fra Haman, og ga den til Mordekai. Og Ester satte Mordekai over huset til Haman.


text:
Siden snakket Ester enda en gang med kongen. Hun falt ned for føttene hans, og gråtende tryglet hun ham om åstanse de onde planene som Haman, agagitten, hadde lagt mot jødene.


text:
og sa: «Dersom kongen finner det for godt og han ser på meg med velvilje, om saken er rett for kongen og han synes godt om meg, så skriv og kall tilbake brevene fra Haman, sønn av Hammedata, agagitten, dem som han skrev da han la planer om å gjøre ende på jødene i alle kongens provinser.


text:
Hvordan skal jeg makte å se på det onde som ellers vil ramme mitt folk, og hvordan skal jeg makte å se på at min slekt blir ødelagt?» 


text:
Da sa kong Xerxes til dronning Ester og jøden Mordekai: «Se, Hamans hus har jeg gitt til Ester, og selv er han blitt hengt på en på le fordi han ville legge hånd på jødene.


text:
Sett nåopp et skriv om jødene i kongens navn, slik dere finner det best, og sett kongens segl på det med signetringen hans. For et skriv som erutstedt i kongens navn og forseglet med kongens signetring, kan ikke kalles tilbake.» 


text:
Kongens skrivere ble straks kalt sammen. Det var den tjuetredje dagen i den tredje måneden, det er måneden sivan. De skrev alt ned slik Mordekai befalte, til jødene og til satrapene, stattholderne og lederne i provinsene fra India til Kusj, 127 i alt, til hver enkelt provins med den skriften de brukte der, og til hvert enkelt folk på det språket de snakket, også til jødene med den skriften de brukte og på det språket de snakket.


text:
Brevene ble skrevet i kong Xerxes' navn, forseglet med kongens signetring og sendt med ilbud som red på raske hester fra kongens egen stall.


text:
Der sto det at kongen ga jødene i hver by lov til åståsammen og forsvare sitt eget liv. De kunneutrydde, drepe og gjøre ende på enhver væpnet styrke i alle folk og provinser som angrep dem, også barn og kvinner. Eiendommene deres kunne de plyndre.


text:
Alt skulle skje på en og samme dag i alle provinsene til kong Xerxes, på den trettende dagen i den tolvte måneden, det er måneden adar.


text:
En avskrift av brevet skulle gjelde som lov i hver provins og kunngjøres for alle folk, så jødene kunne være forberedt på denne dagen og hevne seg over fiendene sine.


text:
På kongens ord red ilbudeneav gårde på kongens hester i stor fart så snart denne loven var gitt i borgen Susa.


text:
Mordekai dro ut fra kongen i kongelige klær i purpurblått og hvitt. Han bar en stor gullkrone og en kappe av lin og rødt purpur. Og byen Susa jubletog gledet seg.


text:
I hver provins og i hver by, så langt som kongens ord og befaling nådde, ble det glede og fryd blant jødene, en dag for fest og feiring. Og blant folkene i landet erklærte mange seg som jøder. For det hadde kommet over dem en redsel for jødene.


text:
På den trettende dagen i den tolvte måneden, det er måneden adar, skulle kongens ord og lov settes i verk. Jødenes fiender hadde håpet at de skulle få makt over dem på denne dagen, men nåskjedde det motsatte; det var jødene som fikk makt over alle som hatet dem.


text:
Jødene samlet seg i byene sine i alle provinsene til kong Xerxes for å legge hånd på alle som ville dem vondt. Det var ingen som kunne ståimot dem, for det hadde kommet en redsel for dem over alle folk.


text:
Alle lederne i provinsene, satrapene, stattholderne og kongens tjenestemenn støttet jødene. Det hadde kommet over dem en redsel for Mordekai,


text:
for han var blitt stor i kongens hus. Og gjennom alle provinser gikk ryktet om Mordekai, mannen som stadig ble mektigere.


text:
Jødene slo alle fiendene sine med sverd; de drepte dem og gjorde ende på dem. De gjorde som de ville med alle som hatet dem.


text:
Da sa han til dronning Ester: «I borgen Susa har jødene drept og gjort ende på fem hundremann, dessuten har de drept de ti sønnene til Haman. Hva har de så ikke gjort i de andre provinsene til kongen? Er det noe du vil be om, skal du få det. Har du et ønske, skal det bli oppfylt.» 


text:
Ester svarte: «Dersom kongen finner det for godt, så la jødene i Susa også i morgen få handle etter den loven som gjelder i dag, og la Hamans ti sønner bli hengt på en på le!» 


text:
Kongen sa at dette skulle skje, og det ble bestemt ved lov i Susa. De ti sønnene til Haman ble hengt.


text:
Jødene i Susa samlet seg igjen på den fjortende dagen i måneden adar. De drepte tre hundremann i Susa. Men de la ikke hånd på byttet.


text:
De andre jødene i kongens provinser slo seg også sammen og forsvarte sitt eget liv. De fikk fred for fiendene sine og drepte syttifem tusen av dem som hatet dem. Men de la ikke hånd på byttet.


text:
Dette hendte på den trettende dagen i måneden adar. Den fjortende dagen hvilte de, og de gjorde den til en dag for fest og glede.


text:
Men jødene i Susa samlet seg både den trettende og den fjortende dagen. De hvilte den femtende dagen og gjorde den til en dag for fest og glede.


text:
Derfor er det at jødene som bor i bygder og landsbyer, gjør den fjortende dagen i måneden adar til en dag for glede, fest og gjestebud, en dag da de sender mat som gaver til hverandre.


text:
Mordekai skrev ned disse hendelsene. Så sendte han brev til alle jødene i alle provinsene til kong Xerxes, de som var nær, og de som var langt borte.


text:
For det var på disse dagene jødene hadde fått fred for fiendene sine, og i den måneden klagen ble vendt til glede og sorgen til fest. Derfor skulle de feire dem som dager for fest og glede og sende mat som gaver til hverandre og til de fattige.


text:
Jødene gjorde det til tradisjon, det som de hadde begynt å gjøre, og som Mordekai hadde skrevet til dem om.


text:
For Haman, sønn av Hammedata, agagitten, alle jøders motstander, hadde planlagt å gjøre ende på jødene, og han hadde kastet «pur», det er lodd, for åknuse dem og gjøre ende på dem.


text:
Dette kom fram for kongen. Da befalte han i et brev at de onde planene som Haman hadde lagt mot jødene, skulle komme over hans eget hode. Slik ble både han og sønnene hans hengt på på len.


text:
Derfor kalles disse dagene for «purim», etter ordet «pur». På grunn av alt som sto i dette brevet, og på grunn av det de hadde sett og opplevd,


text:
gjorde jødene det til tradisjon for seg selv, for sine etterkommere og for alle som ville slutte seg til dem, at de hvert år, utenunntak, skulle feire disse to dagene til fastsatt tid, som det var skrevet.


text:
Disse dagene skulle minnes og feires gjennom alle tider og i alle slekter, i hver provins og i hver by. Purim-dagene skulle aldri falle bort blant jødene og aldri gåav minne hos etterkommerne deres.


text:
Dronning Ester, datter av Abihajil, og jøden Mordekai skrev et offisielt brev for åstadfeste det andre brevet om purim.


text:
Og Mordekai sendte brev til alle jødene i de 127 provinsene i riket til Xerxes med ønske om fred og trygghet.


text:
De skulle feire disse purim-dagene til fastsatt tid, slik jøden Mordekai og dronning Ester hadde forpliktet dem til, og slik de også hadde forpliktet seg selv og sine etterkommere, med ord om faste og klage.


text:
Alt det han gjorde i makt og velde, og historien om hvordan kongen ga Mordekai høy rang, er nedskrevet i krønikene til kongene i Media og Persia.


text:
For jøden Mordekai var nest etter kong Xerxes i rang. Han var stor blant jødene og godt likt av alle sine landsmenn. Han søkte det gode for folket sitt og fremmet fred for alle sine etterkommere.


text:
Det bodde en mann i landet Us. Job var navnet hans. Han var en from og rettskaffen mann som fryktet Gud ogunngikk alt ondt.


text:
Han hadde en buskappåsju tusen sauer, tre tusen kameler, fem hundrepar okser og fem hundreeselhopper. Mange tjenere hadde han også. Denne mannen var den største blant folkene i øst.


text:
Jobs sønner pleide åfeste hos hverandre på omgang. De inviterte de tre søstrene sine til å spise og drikke sammen med dem.


text:
Når dagene med festing var over, sendte Job bud for åhellige dem. Han sto tidlig opp om morgenen og bar fram brennoffer for hver enkelt. For, som Job sa: «Kanskje har barna mine syndet og spottet Gud i sitt hjerte.» Slik gjorde Job alltid.


text:
Herren sa: «Så la du vel merke til min tjener Job? på jorden finnes ingen som ham, en from og rettskaffen mann som frykter Gud og unngår alt ondt.» 


text:
Har du ikke på alle vis vernet om ham, hans hus og alt han eier? Hans henders arbeid velsigner du, og buskapen hans brer seg i landet.


text:
Men rekk bare hånden ut og rør ved alt som er hans, så får vi se om han ikke spotter deg like opp i ansiktet.» 


text:
Da sa Herren til Anklageren: «Se, alt han eier, er i din makt, men ham selv får du ikke legge hånd på!» Så gikk Anklageren bort fra Herren.


text:
overfalt sabeerne oss og tok dyrene. Tjenerne hogg de ned med sverd. Jeg var den eneste som slapp unna og kan fortelle deg det.» 


text:
Mens han ennå talte, kom en annen og sa: «En Guds ild falt fra himmelen. Den traff sauene og tjenerne og brente dem opp. Jeg var den eneste som slapp unna og kan fortelle deg det.» 


text:
Mens han ennå talte, kom en tredje og sa: «Kaldeerne kom, delte seg i tre flokker, kastet seg over kamelene og tok dem. Tjenerne hogg de ned med sverd. Jeg var den eneste som slapp unna og kan fortelle deg det.» 


text:
Mens han ennå talte, kom enda en og sa: «Dine sønner og døtre spiste og drakk vin hjemme hos den eldste broren.


text:
Med ett kom en sterk vind fra den andre siden av ørkenen. Den tok tak i alle fire hjørnene på huset, så det falt sammen over de unge, og de døde. Jeg var den eneste som slapp unna og kan fortelle deg det.» 


text:
Han sa: «Naken kom jeg fra mors liv. Naken vender jeg tilbake. Herren ga, Herren tok, velsignet være Herrens navn!» 


text:
Herren sa: «Så la du vel merke til min tjener Job? på jorden finnes ingen som ham, en from og rettskaffen mann som frykter Gud og unngår alt ondt. Fortsatt står han fast i sin gudsfrykt. Du harutfordret meg til åødelegge ham uten grunn.» 


text:
Hvis du nårekker hånden ut og rører ved hans bein og kjøtt, så får vi se om han ikke spotter deg like opp i ansiktet.» 


text:
Men han svarte: «Du taler som en vettløs kvinne. Når vi tar imot det gode fra Gud, skulle vi da ikke også ta imot det vonde?» Gjennom alt dette kom ingen synd over Jobs lepper.


text:
Da Jobs tre venner fikk høre om alt det vonde som hadde rammet ham, kom de til ham, hver fra sitt hjemsted: Elifas fra Teman, Bildad fra Sjuah og Sofar fra Naama. De møttes for åsørge med ham og for åtrøste ham.


text:
Mens de ennå var et stykke borte, fikk de øye på ham; men de kjente ham ikke igjen. De brast i gråt, flerret kappene sine og kastet støv over hodet.


text:
Så satt de hos ham på jorden i sju dager og sju netter. Ingen sa et ord til ham, for de så at hans smerte var stor.


text:
Den natten –la mørke skygger ta den så den ikke regnes med blant årets dager og ikke kommer med når måneder telles.


text:
La nattens morgenstjerner slukne, la den vente på lys som ikke kommer, la den aldri se morgenrødens første blikk!


text:
Da hadde jeg ikke vært til, lik et foster som dør i det skjulte, lik et spedbarn som aldri så dagens lys.


text:
Han sto der, men jeg kjente ham ikke, en skikkelse rett for øynene mine. Jeg hørte en hviskende stemme:


text:
Fra morgen til kveld blir de tråkket ned. De går til grunne for alltid uten at noen bryr seg om det.


text:
Da får jeg tross alt en trøst når jeg vrir meg i nådeløs pine: så hadde jeg ikke fornektet Den helliges tale.


text:
Så snart jeg legger meg, spør jeg: «Når kan jeg stå opp?» Natten blir lang, til det lysner, er jeg full av uro.


text:
Så legger jeg heller ikke bånd på min munn. Jeg vil tale med angst i ånden, klage i bitter sjelekval.


text:
Om jeg synder, hva gjør det deg, du som vokter mennesket? Hvorfor gjør du meg til skyteskive? Er jeg blitt til byrde for deg?


text:
Hvorfor tilgir du ikke min synd og bærer over med min skyld? Nåmåjeg legge meg i støvet; leter du etter meg, er jeg ikke mer.


text:
Han støtter seg til eget hus, men det holder ikke; han klamrer seg til det, men det blir ikke stående.


text:
Jorden er lagt i den lovløses hånd. Han dekker til dommernes øyne. Om det ikke er han, hvem er det da?


text:
Har du glede av å undertrykke, av åvrake dine henders verk, mens du lar solen gå opp over deurettferdiges planer?


text:
Er jeg skyldig, så ve meg! Og selv om jeg har rett, kan jeg ikke løfte hodet; jeg er mett av skam og har nok av nød.


text:
et land så dystert som det svarteste mørke, der det rår dødsskygge, ikke orden, der lyset er som mørket.


text:
Da ville han fortelle deg visdommens hemmeligheter og gi deg dobbel innsikt: Vit at Gud lar din skyld bli glemt.


text:
Jeg er til latter for mine venner, jeg som ropte til Gud og fikk svar, til latter, jeg som er rettferdig og from!


text:
Teltene til voldsmenn får stå i fred; trygge er de somutfordrer Gud og tror de har ham i sin hule hånd.


text:
Når menneskets dager er fastsatt, når du har bestemt dets måneders tall, satt grensen det ikke kan bryte,


text:
slik ligger mannen og reiser seg ikke. Han våkner ikke om så himmelen forgår, han står ikke opp fra søvnen.


text:
Om du ville gjemme meg i dødsriket, skjule meg til din vrede er over, sette en frist og så igjen huske på meg!


text:
Kunne en mann som døde, få liv igjen, da skulle jeg holde ut i striden helt til det kom avløsning for meg.


text:
slik vannet huler ut steinen og regnskurer skyller jordsmonnet bort, slik gjør du ende på menneskets håp.


text:
Jeg kunne også ha talt slik som dere hvis det var deres liv det gjaldt, og ikke mitt. Jeg kunne ha holdt fine taler og ristet på hodet av dere.


text:
Hans vrede river i stykker, han forfølger meg! Han skjærer tenner mot meg, min fiende dolker meg med blikket.


text:
Jeg levde i fred, da ristet han meg, grep meg i nakken og slo meg i stykker. Han satte meg opp som skyteskive,


text:
hans piler kom imot meg fra alle kanter. Uten medynk gjennomboret han mine nyrer, gallen rant til jorden.


text:
Frykt heller selv for sverdet; for sverdet brenner moturett, og dere skal få kjenne at det finnes en dom.


text:
Stummende mørke skjuler ham. En ild som ingen pustertil, fortærer ham. Ulykken rammer dem som er igjen i hans telt.


text:
Hvor ofte sluknerlampen til deurettferdige? Kommer velulykke over dem, smerten han deler ut i sin vrede?


text:
De forsvinner som krusninger på vann. Deres arvelodd i landet er forbannet, ingen tar veien til vinmarkene deres.


text:
En stund er de opphøyd, så er det slutt. De bøyes som alle andre og visner, blir skåret som modne aks.


text:
Se, alt dette er bare randen av hans vei; det er som å høre en hvisking. Men når hans makt tordner, hvem kan da forstådet?


text:
De bryter sjakter langt fra der mennesker bor. På glemte steder, der ingen har satt sin fot, henger de og dingler, langt fra folk.


text:
Så sa han til mennesket: å frykte Herren, det er visdom, å vende seg bort fra det onde, det er forstand.


text:
Jeg valgte vei for dem og satt som leder, tronet som en konge framfor hærflokken, som en trøster for de sørgende.


text:
Nød og sult har gjort demufruktbare. De går og gnager på tørre moer som alt i går var øde og forlatt.


text:
Hvis mine skritt bøyde av fra veien, hvis hjertet fulgteøynenes flukt, hvis jeg fikkurenhet på hendene,


text:
Om bare noen ville høre på meg! Se, her er minunderskrift, la nå Den veldige svare meg! Om bare motparten min satte opp et skriv!


text:
Elihu, sønn av Barakel fra Bus, av Ram-slekten, ble da fylt av harme. Hans vrede flammet opp mot Job, som mente seg å være mer rettferdig enn Gud.


text:
Ogsåpåde tre vennene var han sint fordi de ikke tok til motmæle, selv om de mente at Job var skyldig.


text:
Derfor tok Elihu, sønn av Barakel fra Bus, til orde og sa: Jeg er ung av år, og dere er gamle. Derfor var jeg redd, våget ikke å si min mening til dere.


text:
Han ber til Gud, som gleder seg over ham, med fryd ser han Guds ansikt, han som lar mennesket få igjen sin rettferd.


text:
Men dere forstandige, hør heller på meg: Det er langt fra Gud åværeurettferdig, og fra Den veldige å gjøre ondt.


text:
Men Gud tar ikke hensyn til høvdinger, velger ikke rikfolk framfor fattige. De er alle et verk av hans hånd.


text:
De dør i hast midt på natten, folk rystes og går til grunne. Selv mektige viker, men ikke for menneskehånd.


text:
Om Gud tier, hvem kan dømme ham? Om han skjuler ansiktet, hvem kan se ham? Han er over hvert folkeslag og hvert menneske,


text:
Skal Gud lønne deg som du ønsker når du avviser ham? Det er du som må velge, ikke jeg. Si det du vet!


text:
Han tar ikke øynene fra de rettferdige; med konger kommer de på tronen, han lar dem sitte for alltid og opphøyer dem.


text:
så vil han også føre deg ut av trengslenes gap, til åpent landskap uten farer hvor ditt bord er fullt av fete retter.


text:
Etterpårullertordenen, det er hans mektige røst som runger. Han holder ikke lynene tilbake når hans stemme høres.


text:
Nåser ikke folk lyset, det er bare en hvit flekk i skylaget; men så kommer vinden og feier skyene bort.


text:
Den veldige finner vi ikke; han er opphøyd i makt og rett. Stor er hans rettferd; hanundertrykker ingen.


text:
Den er hard motungene, som om de ikke var dens egne, frykter ikke at dens strev skal være til ingen nytte.


text:
Hvem skjuler din plan meduforstand? For jeg har talt uten å forstå om det som er så underfullt at jeg ikke fatter det.


text:
Etter at Herren hadde sagt disse ordene til Job, sa han til Elifas fra Teman: «Jeg er brennende harm på deg og de to vennene dine; for dere har ikke talt rett om meg, som min tjener Job.


text:
Ta nåsju okser og sju værer, gå til min tjener Job og bær dem fram som brennoffer for dere selv. Job, min tjener, skal be for dere, og jeg skal bønnhøre ham og ikke gjengjelde deresuforstand. Dere talte ikke rett om meg, slik min tjener Job gjorde.» 


text:
Elifas fra Teman, Bildad fra Sjuah og Sofar fra Naama gikk da av sted og gjorde som Herren hadde sagt, og Herren bønnhørte Job.


text:
Herren vendte Jobs skjebne da han ba for vennene sine, og lot ham få dobbelt så mye som han hadde hatt før.


text:
Alle hans brødre og søstre og tidligere kjenninger kom til ham. De spiste med ham i hans hus, viste medfølelse og trøstet ham for alt det vonde som Herren hadde latt komme over ham. Hver og en ga ham et pengestykke og en gullring.


text:
Og Herren velsignet Jobs siste år mer enn de første. Han fikk fjorten tusen sauer, seks tusen kameler, tusen par okser og tusen eselhopper.


text:
I hele landet fantes ikke vakrere kvinner enn døtrene til Job; og faren ga dem arverett sammen med brødrene.


text:
Salig er den som ikke følger lovløses råd, ikke går på synderes vei og ikke sitter i spotteres sete,


text:
Han er lik et tre plantet ved rennende vann. Det gir frukt i rett tid, og løvet visner ikke. Alt han gjør, skal lykkes.


text:
Kyss jorden, så han ikke blir harm og dere går til grunne på veien. For hans vrede kan snart flamme opp. Salig er den som søker tilflukt hos ham.


text:
Reis deg, Herre! Frels meg, min Gud! Du slår alle mine fiender på kjeven og knuser tennene til de lovløse.


text:
Svar meg når jeg roper, du min rettferds Gud! Du viser meg en vei ut av nøden. Vær meg nådig og hør min bønn!


text:
Mennesker, hvor lenge skal min ære krenkes? Hvor lenge skal dere elske tomhet og jage etter løgn?Sela


text:
Men ved din store godhet kan jeg gå inn i ditt hus. Jeg kaster meg ned i ærefrykt for deg, vendt mot ditt hellige tempel.


text:
For det er ikke sannhet i deres munn, deres indre er fordervet. Strupen er en åpen grav, og tungener glatt.


text:
Gud, la dem bøte for sin skyld, la dem falle for sine egne planer! Driv dem bort og spre dem, syndene deres er mange. For de har trosset deg.


text:
Men alle som søker tilflukt hos deg, skal glede seg, alltid skal de juble. Du verner dem. De fryder seg i deg, de som elsker ditt navn.


text:
Reis deg, Herre, i din vrede, stå opp mot dem som raser mot meg! Våkn opp, min Gud, du som stevner til doms.


text:
Gjør ende på ondskapen til dem som gjør urett, men la den rettferdige bli stående, du som prøver hjerter og nyrer, du rettferdige Gud.


text:
Herre, vår herre, hvor herlig ditt navn er over hele jorden, du som har bredt ut din prakt over himmelen!


text:
Fra småbarns og spedbarns munn har du reist et vern mot dem som står deg imot, for å gjøre ende på fienden og hevneren.


text:
Herren gir seg til kjenne, han kommer med rettferd. Den lovløse fanges i sin egenugjerning. Higgajon. Sela


text:
Den lovløse setter nesen i været. «Han krever meg ikke til regnskap! Det er ingen Gud», er alt han tenker.


text:
Likevel lykkes han alltid med det han gjør. Det du har bestemt, er for høyt og fjernt for ham. Han fnyser foraktelig av alle som står imot ham.


text:
Han sier i sitt hjerte: «Jeg skal ikke vakle. Så lenge slekt følger slekt, skalulykken aldri nåmeg.» 


text:
Han ligger i bakhold i landsbyene, i skjul dreper han den skyldfrie. Hans øyne speider etter den som er vergeløs.


text:
Han ligger på lur som en løve i krattet, der ingen ser ham, han ligger på lur for ågripe den som er hjelpeløs. Han griper den hjelpeløse og drar ham inn i sitt garn.


text:
Du ser bådeulykke og sorg, du ser det og tar det i din hånd. Den vergeløse kan overgi seg til deg, for du er den farløses hjelper.


text:
Bryt armen på den som erurettferdig og ond! Krev ham til regnskap for hansurett så den ikke må finnes mer.


text:
Du hjelper de farløse og undertrykte til deres rett. Mennesker skal ikke lenger drives fra landet i frykt.


text:
Til korlederen. En salme av David. Hos Herren søker jeg tilflukt. Hvordan kan dere si til meg: «Fly opp i fjellet som en fugl!


text:
For se, de lovløse spenner buen og legger sin pil på strengen; i mørket vil de skyte på de oppriktige av hjertet.


text:
Herren er i sitt hellige tempel, Herren har sin trone i himmelen. Hans øyne ser, han prøver menneskene med sitt blikk.


text:
«De hjelpeløse blirundertrykt, og de fattige stønner, derfor vil jeg reise meg nå», sier Herren. «Jeg vil berge den som blir foraktet.» 


text:
Hvor lenge skal jeg ha uro i sjelen og sorg i hjertet hele dagen? Hvor lenge skal fienden ha makt over meg?


text:
Men jeg setter min lit til din miskunn, mitt hjerte skal juble over din frelse. Jeg vil synge for Herren, for han har gjort godt mot meg.


text:
Til korlederen. Av David. Dåren sier i sitt hjerte: «Det finnes ingen Gud.» Ondt og avskyelig er alt de gjør, det finnes ingen som gjør det gode.


text:
Fra himmelen ser Herren ned til menneskene for å se om det finnes noen som er vis, noen som søker Gud.


text:
Alle har vendt seg bort, alle som en er fordervet. Det finnes ingen som gjør det gode, ikke en eneste.


text:
Forstår de da ingen ting, alle de som gjør urett? De eter opp folket mitt som om de spiser brød, og kaller ikke på Herren.


text:
Måtte frelse komme til Israel fra Sion! Når Herren vender skjebnen for sitt folk, skal Jakob juble og Israel glede seg.


text:
Han sverter ingen med sin tunge. Han gjør ikke ondt mot sin neste. Han bringer ikke vanære over sin nabo.


text:
Han ser med forakt på den som er forkastet, men ærer dem som frykter Herren. Han bryter ikke sin ed, selv om det blir til det onde for ham selv.


text:
Han tar ikke renter når han låner ut penger. Han mottar ikke bestikkelser til skade for enuskyldig. Den som lever slik, skal aldri vakle.


text:
De som løper etter andre guder, vil få mange plager. Jeg vil ikke øse ut blodoffer for dem og ikke ta deres navn på mine lepper.


text:
En bønn av David. Hør, Herre, la min rettferd tale, lytt til min bønn, hør når jeg roper, mine lepper er uten svik.


text:
Prøv mitt hjerte, gransk det om natten, prøv meg med ild! Du finner ikke noe skammelig hos meg. Min munn synder ikke.


text:
Vis dinunderfulle miskunn! Du frelser dem som flykter fra fiender og søker tilflukt ved din høyre hånd.


text:
Herre, fri meg fra mennesker med din hånd, fra denne verdens mennesker som har fått sin lønn i livet. Fyll magen deres med det du har tiltenkt dem, så sønnene blir mette og overlater resten til sine barn!


text:
Til korlederen. Av Herrens tjener David, som sa fram ordene i denne sangen for Herren da Herren hadde berget ham fra alle hans fiender og fra Saul.


text:
Herren er mitt berg og min borg og min befrier, min Gud er klippen der jeg søker tilflukt. Han er mitt skjold og min frelse, min styrke og mitt vern.


text:
Havbunnens renner kom til syne, og jordens grunnvoller ble blottlagt da du truet, Herre, da du fnyste av vrede.


text:
Du gir meg din frelse til skjold, med din høyre hånd støtter du meg. Du bøyer deg ned og gjør meg stor.


text:
Du berger meg fra folk i strid. Du setter meg til høvding over folkeslag. Folk jeg ikke kjente, må tjene meg.


text:
Han frir meg fra mine fiender. Du løfter meg over dem som står imot meg, og berger meg fra voldsmenn.


text:
Men de når ut over hele jorden, ordene når dit verden ender. I himmelen har han reist et telt for solen,


text:
Herrens lov er fullkommen, den fornyer livet. Herrens vitnesbyrd står fast, det gir denuvitende visdom.


text:
De er mer verdt enn gull, skinnende gull i mengder, de er søtere enn honning, ny og rennende honning.


text:
såvi kan juble over din frelse og løfte banneret i vår Guds navn. måtte Herren oppfylle alle dine bønner!


text:
nå vet jeg at Herren berger den han har salvet. Han svarer ham fra sin hellige himmel, gjør storverk og frelser med sin høyre hånd.


text:
Du gjør dem til en flammende ovn når du viser deg. Herren skal sluke dem i sin vrede og ilden fortære dem.


text:
Min Gud, min Gud, hvorfor har du forlatt meg? Hvorfor er du så langt borte når jeg trenger hjelp og skriker ut min nød?


text:
Dere som frykter Herren, lov ham! Hele Jakobs ætt, gi ham ære! Ha ærefrykt for ham, hele Israels ætt!


text:
For han har ikke foraktet den som er hjelpeløs, og ikke vendt ryggen til den som lider. Han skjulte ikke ansiktet, men hørte da han ropte om hjelp.


text:
I den store forsamlingen kommer min lovsang fra deg. Mine løfter vil jeg holde blant dem som frykter ham.


text:
De hjelpeløse skal spise og bli mette, de som søker Herren, skal love ham. må deres hjerte alltid leve!


text:
Alle mektige på jord skal tilbe ham, alle som stiger ned i støvet, skal bøye kne for hans ansikt. Men jeg lever for ham.


text:
Om jeg enn skulle vandre i dødsskyggens dal, frykter jeg ikke noe ondt. For du er med meg. Din kjepp og din stav, de trøster meg.


text:
Du dekker bord for meg like foran mine fiender. Du salver mitt hode med olje. Mitt beger renner over.


text:
Bare godhet og miskunn skal følge meg alle mine dager, og jeg skal bo i Herrens hus gjennom alle tider.


text:
En salme av David. Jorden og det som fyller den, hører Herren til, verden og de som bor der, er hans.


text:
«Den som har skyldfrie hender og et rent hjerte, som ikke lengter etter løgn og ikke sverger falsk ed.


text:
Min Gud, til deg setter jeg min lit. La meg ikke bli til skamme, la ikke fienden fryde seg over meg! Gimel ג


text:
For ingen som setter sitt håp til deg, skal bli til skamme, til skamme blir de troløse, med sine tomme hender. Dalet ד


text:
La meg få vandre i din sannhet, lær meg, for du er Gud, min frelser! Til deg setter jeg alltid mitt håp. Zajin ז


text:
Av David. Gi meg min rett, Herre! For jeg har gått fram uten skyld. Jeg stoler på Herren og vakler ikke.


text:
Av David. Herren er mitt lys og min frelse, hvem skulle jeg være redd for? Herren er mitt livs vern, hvem skulle jeg frykte?


text:
Én ting ber jeg Herren om, dette ønsker jeg: å få bo i Herrens hus alle mine dager, så jeg kan se Herrens skjønnhet og være i hans tempel.


text:
Han gjemmer meg i sin hytte på den onde dagen. Han skjuler meg i sitt telt og løfter meg opp på klippen.


text:
Nårager mitt hode høyt over fienden omkring meg. Med jubel vil jeg bære fram offer i hans telt. Jeg vil synge og spille for Herren.


text:
Skjul ikke ansiktet for meg! Vis ikke din tjener bort i vrede, du som har vært min hjelp. Gud, min frelser, forkast meg ikke og forlat meg ikke.


text:
Av David. Til deg, Herre, roper jeg. Min klippe, vær ikke taus og vend deg ikke fra meg! Svarer du meg ikke, blir jeg lik dem som har gått i graven.


text:
Hør min bønn når jeg roper til deg om hjelp, når jeg løfter hendene mine mot Det aller helligste i ditt tempel.


text:
Riv meg ikke bort med deurettferdige, med dem som gjør urett. De taler vennlig med sin neste, men har ondskap i hjertet.


text:
Gi dem igjen for det de har gjort, for deres onde handlinger! Gi dem igjen for det hendene deres har gjort! La dem få det de fortjener!


text:
For de kjenner ikke Herrens gjerninger, det han gjør med sine hender. Han skal rive dem ned og ikke bygge dem opp igjen!


text:
Herren er mitt vern og mitt skjold, mitt hjerte satte sin lit til ham, og jeg fikk hjelp. Hjertet jublet, med sang vil jeg prise ham.


text:
Et øyeblikk varer hans vrede, hele livet varer hans nåde. Om kvelden kommer gråt som gjest, om morgenen blir det frydesang.


text:
Herre, i din velvilje satte du meg på fast fjell; men så skjulte du ditt ansikt, jeg ble grepet av redsel.


text:
«Hva tjener det til at blodet renner, at jeg går i graven? Kan vel støvet prise deg? Kan det forkynne din troskap?


text:
Livet mitt ender i sorg, årene mine i klage. Min styrke svikter på grunn av min skyld, og knoklene mine svinner.


text:
Jeg blir til spott for fienden, til hån for naboene, en redsel for dem som kjenner meg, de som ser meg på gaten, viker unna.


text:
For jeg hører mange som hvisker –å, redsel på alle kanter! – når de samler seg mot meg og legger planer om å ta mitt liv.


text:
Herre, la meg ikke bli til skamme, for jeg roper til deg. La deurettferdige bli stående med skam og gåtause til dødsriket!


text:
Hvor stor din godhet er, som du har spart til dem som frykter deg! Rett foran mennesker har du vist din godhet mot den som søker tilflukt hos deg.


text:
Elsk Herren, alle hans fromme! Herren verner de trofaste, men den hovmodige gir han igjen i fullt mål.


text:
Da bekjente jeg min synd for deg og skjulte ikke min skyld. Jeg sa: «Jeg vil bekjenne mine lovbrudd for Herren.» Og du tok bort min syndeskyld. Sela


text:
Derfor skal alle trofaste be til deg i tider med trengsel. Om det kommer en veldig vannflom, til dem skal den ikke nå.


text:
Jeg vil gjøre deg vis og lære deg den veien du skal gå, jeg vil la mitt øye hvile på deg og gi deg råd.


text:
Vær ikke som hest og muldyr, uten forstand! Deres smykke er tømme og bissel til åtvinge dem med, ellers kommer de ikke til deg.


text:
Herrens ansikt er vendt mot dem som gjør det onde, han skal utrydde minnet om dem fra jorden. Tsade צ


text:
La dem som står meg etter livet, bli til spott og skam. La dem som har ondt i sinne mot meg, trekke seg tilbake med skam!


text:
Måtteulykken kommeuventet over ham, måtte garnet han spente ut, fange ham selv. måtte han falle iulykke!


text:
Hvert bein i kroppen skal si: «Herre, hvem er som du, du berger den hjelpeløse fra den som er sterkere enn han, en fattig stakkar fra den som raner ham.» 


text:
Men når jeg snubler, blir de glade og samler seg. De samler seg mot meg, de slår uten at jeg vet om det, de river og sliter uten stans.


text:
La ikke mine svikefulle fiender glede seg over meg! De som hater meg uten grunn, skal ikke få sende meg hånlige blikk.


text:
Alle som jublerover minulykke, skal bli til spott og skam. De som ser ned på meg, skal kle seg i skam og skjensel.


text:
De som bryr seg om min rett, skal juble og glede seg. Alltid skal de si: «Stor er Herren, som ønsker fred for sin tjener.» 


text:
Han legger onde planer på sitt leie. Han velger en vei som ikke er god. Han viser ikke fra seg det onde.


text:
Din rettferd er som mektige fjell, som det store havdyp er dine dommer. Herre, du berger både mennesker og dyr.


text:
Vær stille for Herren og vent på ham! Bli ikke sint på den som lykkes med sin vei, den som setter i verk onde planer! He ה


text:
De lovløse drar sverdet og spenner buen. De vil felle den hjelpeløse og fattige, slakte ned den som går på rett vei.


text:
Men de lovløse går til grunne. Herrens fiender forsvinner som blomsterprakten på marken, de blir borte som røyk. Lamed ל


text:
Ung har jeg vært, Nå er jeg gammel, aldri har jeg sett en rettferdig forlatt eller hans barn be om brød.


text:
For Herren elsker det som er rett, sine trofaste vil han ikke forlate. Ajin ע De blir bevart til evig tid, men barn avurettferdige blirutryddet.


text:
Vent på Herren og hold deg til hans vei! Han løfter deg opp så du arver landet. Du får se at de lovløse blirutryddet. Resj ר


text:
Legg merke til den som er helhjertet. Se på den som er oppriktig! Det er fremtid for den som skaper fred.


text:
Herren hjelper dem og berger dem. Han berger dem fra deurettferdige og frelser dem, for de søker tilflukt hos ham.


text:
De som står meg etter livet, setter snarer for meg. De som vil meg vondt, snakker om å skade meg, de grunnerdagen lang på svik.


text:
Jeg sa: «Jeg vil vokte min vei så jeg ikke synder med tungen; jeg vil sette munnkurv på meg selv så lenge lovløse står foran meg.» 


text:
«Herre, lær meg at jeg skal dø, hvor få og tilmålte mine dager er, så jeg kan innse at mitt liv tar slutt.» 


text:
Se, en håndfull levedager har du gitt meg, min levetid er som ingenting for deg, hvert menneske er et pust. Sela


text:
Som skyggebilder går de omkring. Deuroerseg forgjeves. De samler i hauger, men vet ikke hvem som skal ha det.


text:
Du refser og straffer en mann for hans synd, som møll fortærer du det han har kjært. Mennesket er et pust. Sela


text:
Herre, hør min bønn og lytt til mitt rop, vær ikke døv når jeg gråter! For jeg er en hjemløs hos deg, en fremmed som alle mine fedre.


text:
Han dro meg opp av fordervelsens grav, opp av den dype gjørmen. Han satte mine føtter på fjell og gjorde skrittene faste.


text:
Han la en ny sang i min munn, en lovsang til vår Gud. Mange skal se det og frykte og sette sin lit til Herren.


text:
Salig er den som stoler på Herren, som ikke vender seg til de stolte, til dem som faller fra i løgn.


text:
Store ting har du gjort for oss, Herre, min Gud, underfulle verk og planer, ingen er din like. Vil jeg fortelle og tale om dem, er de for mange til åtelles.


text:
Du har ikke glede i offer og gaver –du har åpnet mine ører – brennoffer og syndoffer krever du ikke.


text:
Din rettferd holdt jeg ikke skjult i hjertet, jeg talte om din trofasthet og frelse. Jeg skjulte ikke din miskunn og sannhet i den store forsamlingen.


text:
Herre, du vil ikke holde din barmhjertighet tilbake. Din miskunn og din sannhet skal alltid beskytte meg.


text:
For talløseulykker omgir meg, mine synder har nådd meg igjen, jeg kan ikke se. De er flere enn hårene på hodet, motet har sviktet meg.


text:
La alle som står meg etter livet, bli til skamme og til spott! La dem som vil meg vondt, trekke seg tilbake uten ære!


text:
La alle som søker deg, fryde og glede seg i deg! La dem som elsker din frelse, alltid si: «Stor er Herren!» 


text:
Men jeg er hjelpeløs og fattig. Herren skal tenke på meg. Du er min hjelp, du berger meg. Drøy ikke lenger, min Gud!


text:
Herren verner ham og holder ham i live, lykkelig er han i landet. Du overgir ham ikke til grådige fiender!


text:
Kommer det en og ser til meg, taler han tomme ord. Hjertet hans samler på det som er ondt, så går han ut og snakker om det.


text:
Dette minnes jeg, min lengsel veller fram: Til Guds hus vandret jeg i festskaren med jubelrop og lovsang –en pilegrimsskare i fest.


text:
Hvorfor er du tynget av sorg, min sjel, hvorfor er duurolig? Jeg vil vente på Gud! Enda en gang skal jeg prise ham, min frelser og min Gud.


text:
Jeg sier til Gud, min klippe: «Hvorfor har du glemt meg, hvorfor må jeg gå og sørge mens fienden plager meg?» 


text:
Gud, hjelp meg til min rett. Før min sak mot troløse folk! Fri meg fra mennesker som farer med svik og ondskap!


text:
For du er mitt vern, Gud. Hvorfor har du forkastet meg? Hvorfor må jeg gå og sørge mens fienden plager meg?


text:
Så kan jeg gå til Guds alter, til Gud, min glede og jubel, og synge din pris til lyren, Gud, min Gud.


text:
Gud, vi har hørt det med egne ører, våre fedre har fortalt oss om den gjerning du gjorde i deres tid, i gamle dager.


text:
Med din hånd drev du folkeslag bort, men du plantet våre fedre; du fór ille med folkene, men lot våre fedre slippe fri.


text:
De tok ikke landet ved sverd. Deres egen arm ga ingen seier, det var din høyre hånd og din arm og lyset fra ditt ansikt, for du hadde dem kjær.


text:
Mitt hjerte strømmer over av gode ord, jeg dikter mine sanger for kongen. Tungener lik pennen til en dyktig skriver.


text:
Du er den fagreste blant mennesker, vakker tale er lagt på dine lepper. Derfor har Gud velsignet deg for alltid.


text:
Vinn seier i din herlighet! Ri ut til strid for sannhet, mildhet og rett! Din høyre hånd lar deg se skremmende gjerninger.


text:
Du har elsket rettferd og hateturett. Derfor har Gud, din Gud, salvet deg med gledens olje framfor dine venner.


text:
I fargerik drakt blir hun ført til kongen. Unge jenter er bak henne, venninnene hennes føres fram for deg.


text:
Han gjør slutt på krig over hele jorden, han bryter buer og splintrer spyd, han setter fyr på vogner.


text:
Folkenes fyrster samles, krigsfolket til Abrahams Gud. For skjoldene på jorden hører Gud til, han er opphøyd over alle.


text:
Det vi før hørte, har vi nåsett i byen til Herren Sebaot, i byen til vår Gud. Gud holder den oppe til evig tid. Sela


text:
Gud, der ditt navn er kjent, blir du lovsunget, helt til jordens ender. Din høyre hånd er full av rettferd.


text:
Selv vismenn dør, det kan alle se, med dårer oguforstandige går de til grunne. De etterlater sitt gods til andre.


text:
Graven blir deres hjem for evig, en bolig fra slekt til slekt, de som samlet seg jord i sitt eget navn.


text:
Slik går det med dem som stoler på seg selv, og med dem som følger etter og gleder seg over det de sier. Sela


text:
Som sauer drar de mot dødsriket, døden er deres gjeter. De rettskafne skal herske over dem når morgenen gryr. Skikkelsen tæres bort, i dødsriket skal de ha sin bolig.


text:
Dette gjorde du, og jeg tidde. Du tenkte at jeg var som du. Men jeg skal vise deg til rette, stille saken fram for deg.


text:
Mot deg alene har jeg syndet, det som er ondt i dine øyne, har jeg gjort. Derfor har du rett når du taler, du er ren når du feller dom.


text:
Derfor skal Gud slå deg ned for alltid, ta deg og rive deg ut av ditt telt. Han skal rykke deg opp med rot, bort fra de levendes land. Sela


text:
«Se på ham. Han gjorde ikke Gud til sitt vern, men satte sin lit til sin store rikdom og brukte sin styrke til å skade.» 


text:
Men jeg er som et oliventre, grønt og frodig i Guds hus. Jeg setter min lit til Guds godhet, til evig tid.


text:
Jeg vil alltid prise deg fordi du grep inn. Med dine trofaste setter jeg mitt håp til ditt navn, for det er godt.


text:
Dårene sier i hjertet: «Det finnes ingen Gud.» Ond og avskyelig er deresurett, det er ingen som gjør det gode.


text:
Alle har trukketseg unna, alle som en er fordervet. Det finnes ingen som gjør det gode, ikke en eneste.


text:
Forstår de da ingen ting, de som gjør urett? De eter opp folket mitt som om de spiser brød, og kaller ikke på Gud.


text:
Da skal de rammes av redsel, de som aldri var redde. For Gud skal strøut knoklene av dem som slår leir mot deg. De blir til skamme, for Gud har vraket dem.


text:
Måtte frelse komme til Israel fra Sion! Når Gud vender skjebnen for sitt folk, skal Jakob juble og Israel glede seg.


text:
Var det en fiende som hånte meg, kunne jeg tåle det. Var det enuvennsom så ned på meg, ville jeg gjemme meg for ham.


text:
La døden komme over dem, la dem fare til dødsriket midt i livet! For de har ondskap i hjem og i hjerte.


text:
Gud skal høre og ydmyke dem, han som troner fra eldgammel tid. Sela For de forandrer seg ikke, de frykter ikke Gud.


text:
Hans tale er glattere enn smør, men han har strid i sinne. Hans ord er bløtere enn olje, men de er dragne sverd.


text:
Men du er Gud. Styrt dem ned i den dype graven! Drapsmenn og svikere når ikke halve sin levetid. Men jeg setter min lit til deg.


text:
Til korlederen. Etter «Duen i fjerne terebinter». En miktam. Av David, den gang filisterne grep ham i Gat.


text:
Jeg stoler på Gud, jeg priser hans ord. Jeg stoler på Gud, jeg er ikke redd. Hva kan vel mennesker gjøre meg?


text:
Du har talt mine hjemløse skritt, mine tårer har du samlet i din lærflaske. Står det ikke i din bok?


text:
For du har berget mitt liv fra døden og foten fra å snuble, så jeg kan vandre for Guds ansikt i livets lys.


text:
Til korlederen. «Ødelegg ikke!» En miktam. Av David, den gang han rømte for Saul og gjemte seg i en hule.


text:
Vær meg nådig, Gud, vær meg nådig! For jeg søker tilflukt hos deg. I skyggen av dine vinger søker jeg ly til faren er over.


text:
Han skal sende meg hjelp fra himmelen, håne dem som jager meg Sela og gi meg sin miskunn og troskap.


text:
Selv ligger jeg midt blant løver som vil sluke mennesker. Tennene deres er spyd og piler, tungener et kvast sverd.


text:
De la ut et nett for mine føtter, de presset meg ned. De gravde en fallgrav for meg, men selv falt de ned i graven. Sela


text:
Den rettferdige skal glede seg når han ser at han får hevn. Han skal vaske føttene i deurettferdiges blod.


text:
Til korlederen. «Ødelegg ikke!» En miktam. Av David, den gang Saul sendte folk som skulle vokte på huset for ådrepe ham.


text:
Nåligger de og lurer på meg. De sterke kaster seg over meg, men jeg har ikke forbrutt meg eller syndet, Herre.


text:
Gud, Herre Sebaot, du er Israels Gud. Våkn opp og hold regnskap med alle folk, vær ikke nådig mot dem som farer medurettog svik!Sela


text:
Drep dem ikke, for da glemmer folket. Styrt dem med makt så de må flakke omkring, Herre, vårt skjold!


text:
Ordene de har på leppene, er synd fra deres munn. La dem fanges i sitt hovmod! De taler forbannelse og løgn.


text:
Gjør ende på dem i din harme, gjør ende på dem, så de ikke lenger er til. Da skal de skjønne at det er Gud som rår i Jakob, helt til jordens ender. Sela


text:
Men jeg vil synge om din makt og juble hver morgen over din miskunn. For du er blitt mitt vern, en tilflukt den dag jeg er i nød.


text:
den gang han lå i strid med arameerriket mellom elvene og arameerriket i Soba, og Joab dro tilbake og slo edomittene i Saltdalen, tolv tusen mann.


text:
Fra jordens ende roper jeg til deg når hjertet mister sin kraft. Før meg opp på en klippe som er høyere enn jeg.


text:
Hvor lenge kan dere alle gåløs på en mann for å slåham i hjel? Han er jo en lutende vegg, en nedbrutt mur.


text:
De legger planer om åstøte ham ned, ned fra hans høyde, de elsker svik. De velsigner med munnen, men forbanner i sitt indre. Sela


text:
Småfolk er bare et pust, stormenn er en løgn, på vektskålen vipper de opp, lettere enn et vindpust er de alle.


text:
Sett ikke lit til vold, ha ikke forgjeves håp til rov! Om rikdommen vokser, la deg ikke merke med det!


text:
Gud, du er min Gud, som jeg søker. Min sjel tørster etter deg, min kropp lengter etter deg i et vannløst, tørt ogutarmet land.


text:
Men kongen skal glede seg i Gud. Alle som sverger ved ham, kan være stolte, for løgneres munn skal lukkes.


text:
Den rettferdige gleder seg i Herren og søker tilflukt hos ham. Den oppriktige av hjertet priser seg lykkelig.


text:
Salig er den som du velger ut og tar inn til deg så han får bo i dine forgårder. Vi vil mette oss med det gode i ditt hus, med det hellige i ditt tempel.


text:
Med skremmende gjerninger svarer du oss i rettferdighet, Gud, vår frelser. Alle jordens ender og det ytterste havet stoler på deg.


text:
De som bor lengst borte, blir grepet av frykt ved dine tegn. Ved morgenens og kveldens porter skaper du jubel.


text:
Du gjester jorden og lar den drikke dypt, du gjør den overdådig rik. Guds bekk er full av vann, du sørger for kornet, ja, slik sørger du for jorden.


text:
Du vanner furene, jevner plogveltene, med regnskurer gjør du jorden myk, du velsigner jordens grøde.


text:
Han hersker med velde til evig tid, hans øyne gransker folkeslag. Ingen opprører skal reise seg. Sela


text:
Jeg gir deg fete dyr som brennoffer sammen med røyken av værer. Jeg ofrer både okser og bukker. Sela


text:
La folkeslag glede seg og juble, for du dømmer folkene med rettferd og leder folkeslagene på jorden. Sela


text:
Slik røyk driver bort, skal du drive dem bort. Slik voks må smelte for ilden, går deurettferdige til grunne for Gud.


text:
Syng for Gud! Lovsyng hans navn! Rydd vei for ham som rir gjennom ødemark! Herren er hans navn. Juble for ham!


text:
Gud lar ensomme finne et hjem, han fører fanger ut til lykke og trivsel, men opprørere må bo i et øde og avsvidd land.


text:
Høye tinder, hvorfor ser dere skjevt til fjellet som Gud ville ha til bolig, der Herren vil bo for alltid?


text:
Du steg opp i det høye, bortførte fanger, tok gaver blant mennesker, også opprørere, så du kunne bo der, Herre og Gud.


text:
Der er Benjamin, den yngste, som hersker over dem, Judas høvdinger i flokk og høvdingene i Sebulon og Naftali.


text:
Du skal true villdyret i sivet, flokken av okser og folkenes kalver! Tråkk ned dem som trakter etter sølv, spre folk som ønsker strid!


text:
Jeg har sunketned i myr og dyp, foten finner ikke feste. Jeg er kommet ut på dypt vann, flommen skyller over meg.


text:
De som hater meg uten grunn, er flere enn hårene jeg har på hodet. Mine svikefulle fiender er mange, de som vil gjøre ende på meg. Det jeg ikke har røvet, må jeg likevel gi tilbake.


text:
La ikke dem som håper på deg, Herre Gud Sebaot, bli til skamme på grunn av meg! La ikke dem som søker deg, bli til spott på grunn av meg, Israels Gud!


text:
Men jeg ber til deg, Herre, i nådens tid, til deg, Gud, i din store miskunn. Svar meg med din trofaste hjelp.


text:
Spott har knust mitt hjerte, det kan ikke leges. Forgjeves håpet jeg på medynk, jeg fant ingen som kunne trøste.


text:
La dem som står meg etter livet, bli til skamme og til spott! La dem som vil meg vondt, trekke seg tilbake uten ære!


text:
La alle som søker deg, fryde og glede seg i deg! La dem som elsker din frelse, alltid si: «Stor er Gud!» 


text:
Men jeg er hjelpeløs og fattig. Skynd deg, Gud! Du er min hjelp, du berger meg. Herre, drøy ikke lenger!


text:
Vær meg et vern og en klippe dit jeg alltid kan komme! Du har sagt at du vil frelse meg, du er mitt fjell og min borg.


text:
Fra jeg ble født, har jeg støttet meg til deg, fra mors liv er du min styrke. Jeg vil alltid prise deg.


text:
La dem som anklager meg, bli til skamme og gå til grunne. La dem som søker minulykke, bli dekket av vanære og skam!


text:
Min munn skal fortelle om din rettferd, dagen lang om din frelse, enda dine gjerninger ikke kan telles.


text:
Gud, forlat meg ikke selv når jeg blir gammel og grå, la meg tale om din kraft til hele den slekten som kommer. Ditt velde


text:
Trengsler ogulykker lot du meg se, men du vekker meg til liv på ny, og du løfter meg opp igjen fra dypeneunder jorden.


text:
så vil jeg prise deg til harpespill, prise din trofasthet, min Gud. Jeg vil synge for deg og spille på lyre, du Israels Hellige.


text:
Ogsåmin tunge skal tale dagen lang om din rettferd. For de som vil meg vondt, er blitt til skamme og til spott.


text:
Han skal la de vergeløse i folket få sin rett, han skal berge de fattige. Undertrykkeren skal han knuse.


text:
Konger fra Tarsis og fjerne kyster skal sende skatt til ham. Kongene i Saba og Seba skal komme med gaver.


text:
La kornhaugenebli høye som fjell, grøden bølge som Libanons skog. La byene blomstre som gresset på marken!


text:
La navnet hans beståtil evig tid, skyte friske skudd så lenge solen er til! De skal velsigne seg ved ham, alle folk skal prise ham salig.


text:
og velsignet er hans herlige navn til evig tid! Hele jorden skal fylles med hans herlighet. Amen! Ja, amen!


text:
Men for meg er det godt å være nær Gud. Jeg har tatt min tilflukt til Herren Gud. Jeg vil fortelle om alle dine gjerninger.


text:
En læresalme av Asaf. Gud, hvorfor har du støtt oss bort for alltid? Hvorfor flammer din vrede mot dem du gjeter?


text:
Tenk på flokken du vant deg i gammel tid, din egen stamme som du fridde ut, Sion-fjellet hvor du slo deg ned.


text:
Vi ser ikke våre egne merker. Profeter finnes ikke lenger. Ingen hos oss vet hvor lenge dette skal vare.


text:
Herren har et beger i hånden med skummende, krydret vin. Han skjenker i av vinen, og alleurettferdige på jorden må drikke, selv bunnfallet må de tømme.


text:
Gi løfter til Herren deres Gud, la ham få det dere har lovet! Alle omkring ham skal komme med gaver til ham som de frykter.


text:
På nødens dag søker jeg Herren. Om natten strekker jeg hånden ut, den blir ikke trett. Min sjel lar seg ikke trøste.


text:
det skjuler vi ikke for deres barn. For neste slektsledd vil vi lovprise Herren, hans velde og detunderfulle han har gjort.


text:
Han satte opp lovbud i Jakob, ga en lov i Israel. Han på la våre fedre å gjøre den kjent for sine barn,


text:
såneste slektsledd, de barn som siden ble født, skulle lære loven å kjenne. De skulle stå fram og kunngjøre den for sine barn,


text:
De skulle ikke bli som sine fedre, en slekt som var trassig og opprørsk, en slekt som ikke gjorde hjertet fast og ikke var trofast mot Gud i sin ånd.


text:
Vel slo han på klippen så vannet rant og bekkene flommet fram. Men kan han også skaffe brød eller sørge for kjøtt til sitt folk?» 


text:
da reiste Guds vrede seg mot dem. De kraftigste blant dem drepte han, Israels unge menn tvang han i kne.


text:
Men han var barmhjertig, han tilga synden og ødela dem ikke. Gang på gang holdt han vreden tilbake og slapp ikke all sin harme løs.


text:
Han drev folkeslag bort for dem. Han målte ut eiendom til dem med må lesnor. Og han lot Israels stammer flytte inn i teltene.


text:
En salme av Asaf. Gud, folkene har trengt seg inn på din eiendom. De har gjort ditt hellige tempelurent og lagt Jerusalem i ruiner.


text:
Likene av tjenerne dine har de gitt til føde for himmelens fugler og kjøttet av dine trofaste til villdyrene på jorden.


text:
Hjelp oss, Gud, vår frelser, så navnet ditt blir æret! Fri oss ut og tilgi våre synder for ditt navns skyld.


text:
Hvorfor skal folkene si: «Hvor er deres Gud?» La våre øyne se og folkene kjenne at du tar hevn for dine tjeneres blod.


text:
Vi er ditt folk, den flokken du gjeter. Vi vil love deg til evig tid, lovprise deg fra slekt til slekt.


text:
Lytt, du Israels hyrde, du som fører Josef lik en flokk med sauer. Du som troner over kjerubene, strål fram!


text:
I trengsel ropte du, og jeg fridde deg ut; skjult i tordenskyen svarte jeg deg, ved Meriba-kilden prøvet jeg deg. Sela


text:
Jeg lengtet, ja, fortærtes av lengsel etter Herrens forgårder. Nåjublerhjerte og kropp mot den levende Gud.


text:
Spurvenhar funnet et hjem, svalen har fått seg et rede hvor den kan legge sineunger, ved dine altere, Herre Sebaot, min konge og min Gud.


text:
Når de drar gjennom baka-trærnes dal, gjør de den til et kildevell, og høstregnet legger sin velsignelse over den.


text:
Ja, én dag i dine forgårder er bedre enn tusen andre. Åligge ved terskelen til min Guds hus er bedre enn å bo i lovløses telt.


text:
For Herren Gud er sol og skjold, Herren gir nåde og ære. Han holder ikke tilbake det gode for den som er hel i sin ferd.


text:
Jeg vil høre hva Gud Herren sier. For han forkynner fred til sitt folk, til sine trofaste, –bare de ikke vender tilbake til dårskap!


text:
Herre, lær meg din vei så jeg kan vandre i din sannhet! Gi meg et helt hjerte, så jeg frykter ditt navn!


text:
Frekke menn har reist seg mot meg, Gud, en flokk av voldsmenn står meg etter livet. De har ikke deg for øye.


text:
Gi meg et tegn som varsler godt. La dem som hater meg, se det og bli til skamme! For du, Herre, hjelper og trøster meg.


text:
Jeg nevner Rahab og Babel for dem som kjenner meg, Filisterland, Tyros og Kusj: «De er alle født her.» 


text:
En sang. En salme av Korah-sangerne. Til korlederen. Etter «Mahalat leannot». En læresalme av esrahitten Heman.


text:
Jeg er forlatt blant de døde, lik falne som ligger i graven. Du huskerdem ikke lenger, de er støtt bort fra din hånd.


text:
Du har drevet vennene mine bort og fylt dem med avsky for meg. Jeg er stengt inne, jeg kommer ikke ut,


text:
Jeg vil alltid synge om Herrens miskunn, fra slekt til slekt skal min munn gjøre din trofasthet kjent.


text:
Den gang talte du i et syn til dine trofaste: «Jeg setter en helt til å hjelpe, reiser opp enutvalgt fra folket.


text:
Vår levetid er sytti år, åtti når det er styrke til det. De beste årene er fulle av strev ogurett. De går fort, og vi flyr av sted.


text:
Måtte Herren vår Gud være vennlig mot oss! La våre henders verk lykkes for oss, ja, våre henders verk, la det lykkes!


text:
Deurettferdige skyter opp som gress, alle som gjør urett, blomstrer, bare for åbliutryddet for alltid.


text:
Herren er konge! Han har kledd seg i høyhet, Herren har kledd seg i kraft og spent beltet om livet. Verden står fast, den skal ikke rokkes.


text:
Han lot deresurettramme dem selv og gjorde ende på dem i deres ondskap. Herren vår Gud gjorde ende på dem.


text:
For han er vår Gud, vi er folket han gjeter, flokken i hans hånd. Ville dere bare høre hans røst i dag!


text:
I førti år hadde jeg avsky for denne slekten. Jeg sa: De er et folk som farer vill i sitt hjerte, de kjenner ikke mine veier.


text:
Forkynn blant folkene: Herren er konge, verden står fast, den kan ikke rokkes! Han dømmer folkene med rettferd.


text:
for Herrens ansikt. For han kommer, han kommer for å dømme jorden. Han skal dømme verden med rettferd og folkene med troskap.


text:
En salme. Syng en ny sang for Herren, for han har gjortunder! Hans høyre hånd og hellige arm har gitt ham seier.


text:
for Herrens ansikt. For han kommer og skaper rett på jorden. Han skal dømme verden med rettferd og folkene med rett.


text:
Mektig er kongen, han elsker det rette. Det er du som grunnfester retten, du gjør rett og rettferd i Jakob.


text:
Moses og Aron var blant hans prester, Samuel blant dem som på kalte hans navn. De ropte til Herren, og han svarte dem,


text:
Jeg vil lære meg den fullkomne veien. Når vil du komme til meg? Med helt hjerte vil jeg vandre i mitt hus.


text:
Den som baktaler sin neste, vil jeg gjøre ende på. Stolte øyne og et hovmodig hjerte kan jeg ikke tåle.


text:
Mine øyne ser til de trofaste i landet, de får bo hos meg. Den som går den fullkomne veien, skal tjene meg.


text:
Den som farer med svik, får ikke bo i mitt hus. Den som taler løgn, kan ikke bli stående for mine øyne.


text:
Hver morgen gjør jeg ende på deurettferdige i landet. Alle som gjør urett, utrydder jeg fra Herrens by.


text:
De skal gå til grunne, men du består. De skal slites ut som klær, du skifter dem ut, og de er borte.


text:
Men Herrens miskunn er fra evighet til evighet over dem som frykter ham. Hans rettferd når til barnebarn,


text:
Du lar gresset spire fram for feet og vekster til nytte for mennesket. Du lar brødet komme fra jorden,


text:
Herre, hvor mange dine gjerninger er! Og alle har du gjort med visdom, jorden er full av det du bærer fram.


text:
Du skjuler ansiktet, og de blir grepet av redsel, du tar livsånden fra dem, de dør og blir til støv igjen.


text:
La synderne forsvinne fra jorden og ingenurettferdige finnes mer! Velsign Herren, min sjel! Halleluja!


text:
Da kan jeg se hvor godt det går dine utvalgte, få del i ditt folks glede og prise meg lykkelig sammen med dine.


text:
Våre fedre i Egypt tenkte ikke på dine under, de husket ikke din store miskunn. Ved sjøen var de trassige, ved Sivsjøen.


text:
Han sa at han ville utrydde dem, men Moses, hans utvalgte, la seg imellom og stagget hans ødeleggende harme.


text:
De øste utuskyldig blod, blodet av sønner og døtre som de ofret til gudebildene i Kanaan. Og landet ble vanhelliget av blodet.


text:
Frels oss, Herre, vår Gud, sank oss inn fra folkene så vi kan prise ditt hellige navn oguredde lovsynge deg.


text:
Han elsket å forbanne, la ham selv bli forbannet! Han ville ikke velsigne, la velsignelse flykte fra ham!


text:
Av David. En salme. Herren sier til min herre: «Sett deg ved min høyre hånd til jeg får lagt dine fiender som skammel for dine føtter!» 


text:
Folket ditt møter villig fram den dagen du viser din kraft. Dinungdoms dugg kommer til deg i hellig prakt, fra morgenrødens fang.


text:
Halleluja! Alef א Jeg vil takke Herren av hele mitt hjerte Bet ב i de rettskafnes råd og forsamling. Gimel ג


text:
Han ga folket frihet Tsade צ og fastsatte sin pakt for evig. Qof ק Navnet hans er hellig, det vekker frykt. Resj ר


text:
Åfrykte Herren er opphav til visdom, Sin alle som gjør det, har god forstand. Taw ת Hans lovsang varer til evig tid.


text:
Han strør ut, han gir til de fattige, Tsade צ hans rettferd skal alltid vare, Qof ק stor og herlig blir hans makt. Resj ר


text:
Denurettferdige ser det og blir sint, Sjin ש skjærer tenner og tæres bort. Taw ת Deurettferdiges lengsler blir til intet.


text:
Jeg har gått meg vill som en bortkommen sau. Let etter meg, din tjener, jeg har ikke glemt dine bud.


text:
Som tjeneres øyne følger herrenes hånd, som tjenestekvinnens øyne følger husfruens hånd, slik følger våre øyne Herren vår Gud helt til han viser oss nåde.


text:
En sang ved festreisene. De som setter sin lit til Herren, er som Sion-fjellet; det skal aldri rokkes, men ståtil evig tid.


text:
Urettferdig kongs stav skal ikke hvile over landet de rettferdige arvet, for da kunne den rettferdige løfte hånden tilurett.


text:
Da fyltes vår munn med latter, vår tunge med jubel. Da sa de blant folkene: «Stort er det som Herren har gjort mot dem.» 


text:
En sang ved festreisene. Av Salomo. Hvis Herren ikke bygger huset, arbeider bygningsmennene forgjeves. Hvis Herren ikke vokter byen, våker vaktmannen forgjeves.


text:
Forgjeves står dere tidlig opp og setter dere sent ned og spiser brødet dere har slitt for. Det samme gir han sine venner mens de sover.


text:
Salig er den mann som fyller sitt kogger med dem. Han blir ikke til skamme når han taler mot fiender i porten.


text:
En sang ved festreisene. Av David. Herre, mitt hjerte er ikke hovmodig, mine øyne er ikke stolte. Jeg går ikke med tanker som er for store og underfulle for meg.


text:
Nei, jeg har fått min sjel til å bli stille og rolig, som et lite barn hos sin mor. Som det lille barnet, slik er min sjel i meg.


text:
Herren har sverget til David et på litelig ord han ikke går fra: «Din livsfrukt vil jeg sette på din trone.


text:
Hvis dine sønner holder min pakt og loven jeg vil lære dem, så skal også sønnene deres alltid sitte på din trone.» 


text:
Det er som den fine oljen på hodet når den renner ned i skjegget, Arons skjegg, ned over linningen på kjortelen.


text:
Det er som dugg fra Hermon når den faller på Sions fjell. For der gir Herren velsignelse, liv til evig tid.


text:
En sang ved festreisene. Velsign Herren, alle Herrens tjenere, dere som står i Herrens hus om nettene!


text:
Han lar skyer gå opp fra jordens ende, han lager lyn og regn og lar vinden slippe ut fra sine forrådskamre.


text:
De som tok oss til fange, ba oss om sang, de som bortførte oss, ba om glede: «Syng en av Sions sanger for oss!» 


text:
La tungenklistre seg til ganen om jeg ikke tenker på deg, om jeg ikke setter Jerusalem høyere enn min største glede!


text:
Jeg bøyer meg mot ditt hellige tempel, jeg priser ditt navn for din miskunn og troskap. Du har gjort ditt navn og ditt ord større enn alt.


text:
Går jeg i trengsel, holder du meg i live, du retter hånden ut mot mine arge fiender, din høyre hånd berger meg.


text:
Dine øyne så meg da jeg var et foster. Alle dager er skrevet opp i din bok, de fikk form før én av dem var kommet.


text:
Bøy ikke mitt hjerte mot det onde, mot lovløs gjerning sammen med dem som gjør urett! Den utsøkte maten deres vil jeg ikke smake.


text:
La en rettferdig slåmeg, det er kjærlighet. La ham refse meg, det er olje på mitt hode, jeg avviser den ikke. Men min bønn står stadig mot deres ondskap.


text:
Vend blikket mot høyre og se: Ingen kjennes ved meg, jeg har ikke noe sted åflykte, ingen bryr seg om meg.


text:
Før meg ut av fengselet så jeg kan prise ditt navn! De rettferdige skal samle seg om meg, for du gjør godt mot meg.


text:
En salme av David. Herre, hør min bønn, vend øret til mitt rop om nåde! Svar meg, du som er trofast og rettferdig.


text:
Fienden har jaget meg, slått meg til jorden. Han har satt meg i stummende mørke, lik dem som er døde for lenge siden.


text:
Skynd deg åsvare meg, Herre, min ånd går til grunne. Skjul ikke ansiktet for meg, ellers blir jeg lik dem som går i graven.


text:
La meg høre om din miskunn om morgenen, jeg setter min lit til deg! Lær meg den veien jeg skal gå, for jeg løfter min sjel til deg.


text:
Du som viser miskunn, utrydd mine fiender og gjør ende på alle som står imot meg! For jeg er din tjener.


text:
Av David. Velsignet er Herren, min klippe, han som lærer opp hendene mine til strid og fingrene til krig.


text:
Han er min miskunn, min borg og mitt vern, han er min befrier og mitt skjold. Jeg søker tilflukt hos ham, han legger folket mittundermeg!


text:
Fri meg og berg meg fra fremmedes hånd. Med munnentaler de tomme ord, med hevet høyre hånd sverger de falskt.


text:
Alt som unge ligner sønnene våre høyvokste planter. Døtrene er som bæresøyler skåret ut for et palass.


text:
Da blir forrådskamrene fulle, de bugnerav all slags mat. Sauene våre ute i marken øker til tusen, ja, mange tusen.


text:
En lovsang av David. Alef א Jeg vil opphøye deg, min Gud og konge, og velsigne navnet ditt til evig tid. Bet ב


text:
Du er konge gjennom alle tider, du hersker fra slekt til slekt. Nun נ {{Herren er på litelig i alt han sier, trofast i alt han gjør.}} Samek ס


text:
Han hjelper deundertrykte til deres rett, han gir mat til dem som sulter. Herren setter fri dem som er bundet.


text:
Herren verner innflyttere. Han holder enker og farløse oppe, men gjør veien kroket for dem som gjør urett.


text:
Han har reist opp et horn av kraft for sitt folk til ære for alle sine trofaste, for Israel, folket som er ham nær. Halleluja!


text:
om de sier: «Bli med oss, vi legger oss på lur etter blod, vi setter feller foruskyldige uten grunn.


text:
Dereuvitende, hvor lenge skal dere elskeuvitenhet? Hvor lenge skal spotterne nyte sin spott og dårene hate kunnskap?


text:
Vend dere hit når jeg taler til rette! Da lar jeg min pust strømme ut til dere og kunngjør ordene mine for dere.


text:
Når det står i din makt å gjøre det gode, skal du ikke holde det tilbake fra den som har rett på det.


text:
Deurettferdige får ikke sove om de ikke har gjort noe ondt. Har de ikke fått noen til åfalle, mister de nattesøvnen.


text:
en lysten hind, en smidig fjellgeit. Drikk deg alltid utørst ved hennes bryst, la hennes kjærlighet stadig beruse deg!


text:
sågjør da dette for å berge deg, min sønn, siden en annen har fått makt over deg: Gåav sted, vær ydmyk, treng deg inn på ham!


text:
Når du går, skal de lede deg, når du ligger, skal de verne deg, og når du våkner, skal de tale til deg.


text:
Slik går det med den som går inn til en annen manns kone. Ingen som rører henne, kommerustraffet fra det.


text:
Den som driver hor med en kvinne, er uten forstand, slikt gjør bare den som vil ødelegge livet sitt.


text:
Straks følger han etter henne, lik en okse som føres til slakting, lik en hjort som går rett i fellen


text:
til pilen borer seg inn i leveren. Han ligner fuglensom flyr mot snaren, han forstår ikke at livet står på spill.


text:
da han satte grense for havet så vannet stanset der han befalte, da han risset opp jordens grunnvoller.


text:
Jeg var byggmester hos ham. Jeg var til glede for ham dag etter dag og lekte stadig for hans ansikt.


text:
Salig er det mennesket som hører på meg, som daglig våker ved dørene mine og holder vakt ved portene mine.


text:
Ordspråk fra Salomo. En klok sønn er til glede for sin far, men en tåpelig sønn er til sorg for sin mor.


text:
Den som legger vinn på det gode, søker det som er til glede, den som streber etter det onde, blir rammet selv.


text:
Den som ikke tar imot formaning, forakter seg selv, den som lar seg vise til rette, kjøper seg innsikt.


text:
Den som dekker over et feiltrinn, legger vinn på vennskap, den som bringer det videre, skiller venn fra venn.


text:
Den fattige foraktes av alle sine slektninger, til og med vennene hans holder seg borte. Han vil vinne dem med ord, men de kommer ikke.


text:
Når en spotter får straff, blir denuerfarne klok, når en vis får lærdom, tar han kunnskapen til seg.


text:
På den svikefullesvei er det torner og snarer; den som vil ta vare på livet, holder seg borte fra dem.


text:
Ser du en mann som er dyktig i sitt arbeid? Han skal stå i tjeneste for konger og ikke tjene hos småkårsfolk.


text:
For slik han tenker i sitt indre, slik er han. Han sier nok til deg: «Spis og drikk», men hans hjerte er ikke med deg.


text:
Hvem roper akk, hvem roper ve, hvem må krangle, og hvem må klage? Hvem har uten grunn fått så r, og hvem har sløve øyne?


text:
«De slo meg, men det gjorde ikke vondt. De banket meg, men jeg merket det ikke. Når skal jeg våkne? Jeg vil ha mer å drikke!» 


text:
Om du sier: «Vi visste det ikke», så ser han det, han som prøver hjertene. Han som vokter ditt liv, vet det og gir enhver igjen etter det han har gjort.


text:
Sju ganger kan den rettferdige falle og reise seg opp igjen, men deurettferdige snubleri det som er ondt.


text:
Si ikke: «Som han har gjort mot meg, slik vil jeg gjøre mot ham; jeg vil gi ham igjen etter det han har gjort.» 


text:
For det er bedre at de sier til deg: «Kom og sett deg her oppe!» enn at de flytter deg ned på grunn av en stormann. Hva du enn har sett med egne øyne,


text:
såvær ikke for snar til åreise sak. For hva vil du gjøre til sist når din neste fører skam over deg?


text:
Som svalende snønår det er tid for å høste, er et trofast sendebud for den som sendte ham, han gir sin herre nye krefter.


text:
Lik en bueskytter som så rer alle og enhver, er den som hyrer en dåre eller folk som tilfeldigvis går forbi.


text:
Lik en som drar i ørene på en hund, er den som kommer forbi og hisser seg opp over en trette han ikke har noe med.


text:
Gi ikke slipp på din venn og på din fars venn, gå ikke inn i din brors hus på dinulykkesdag. Bedre med en nær nabo enn en bror langt borte.


text:
Som ansikt speiler seg mot ansikt i vannet, finner det ene mennesket sitt hjerte igjen hos det andre.


text:
Den som holder fast ved loven, er en klok sønn; den som holder lag med fråtsere, fører skam over sin far.


text:
Når de rettferdige jubler, er det herlighet og glans; når deurettferdige tar makten, holder folk seg borte.


text:
Den som skjuler syndene sine, skal ikke lykkes; den som bekjenner og vender seg fra dem, finner barmhjertighet.


text:
Når deurettferdige tar makten, holder folk seg borte, når de går til grunne, blir de rettferdige mange.


text:
Den som er redd for mennesker, setter en snare for seg selv, men den som stoler på Herren, har et vern.


text:
Ord av Agur, sønn av Jake. Til lærdom. Slik lyder mannens ord: Gud, jeg er trett, Gud, jeg er trett, jeg greier ikke mer.


text:
Hvem steg opp til himmelen og steg ned igjen? Hvem samlet vinden i sin hule hånd? Hvem lukketvannet inne i kappen sin? Hvem fastsatte alle jordens grenser? Hva heter han, og hva heter sønnen hans? Vet du det?


text:
Hold falskhet og løgn langt borte fra meg! Gjør meg verken fattig eller rik, men la meg få den maten jeg trenger.


text:
Ellers kunne jeg bli så mett at jeg fornektet deg og sa: «Hvem er Herren?» eller bli så fattig at jeg stjal og krenket min Guds navn.


text:
en slekt med tenner som sverd og kjever som kniver, de vil ete de hjelpeløse ut av landet og de fattige ut av folket.


text:
Blodiglen har to døtre: «Mer» og «Mer». Tre er det som ikke blir mette, fire som aldri sier «det er nok» :


text:
dødsriket og det lukkede morsliv, jorden som alltid tørster etter vann, og ilden som aldri sier: «Det er nok.» 


text:
Et øye som spotter sin far og nekter å adlyde sin mor, det skal ravnene ved bekken hakke ut og ørneungene ete opp.


text:
ørnens vei over himmelen, ormens vei over berget, skipets vei over havet og mannens vei til en ung kvinne.


text:
Det sømmer seg ikke for konger, Lemuel, det sømmer seg ikke for konger å drikke vin eller for fyrster åtrakte etter sterk drikk.


text:
Den skinner og vandrer mot sør, så vender den og vandrer mot nord, mens vinden snur og skifter og tar fatt på sin rundgang igjen.


text:
Alle elver renner ut i havet, men havet blir ikke fullt; dit elvene før har rent, fortsetter de årenne.


text:
Alle ting går sin strevsomme gang, menneskets ord strekker ikke til. Øyet blir ikke mett av å se, og øret blir ikke fullt av å høre.


text:
Det som har skjedd, skal atter skje, og det som ble gjort, skal gjøre s på nytt. Intet er nyttundersolen.


text:
Ingen minnes det som før har hendt. Og det som skal komme, vil heller ingen minnes i slektene som følger.


text:
Jeg la meg på hjertet å undersøke og granske med visdom alt som blir gjort under himmelen. Det er et ondt strev Gud har gitt menneskene åplage seg med.


text:
Jeg sa i mitt hjerte: Se, jeg har vunnetstørre visdom enn noen som har hersket i Jerusalem før meg. Mye har jeg lært å kjenne av visdom og kunnskap.


text:
Jeg la meg på hjertet å lære hva som er visdom, og hva som er dårskap oguforstand. Da fant jeg at også dette er som ågjete vinden.


text:
Jeg bestemte meg for å la kroppen nyte vin, mens hjertet ledet meg ved visdom. Jeg ville prøve dårskapen, helt til jeg forsto hva som er godt for menneskene den korte tiden de lever under himmelen.


text:
Jeg kjøpte meg slaver og slavekvinner, jeg hadde slaver som var født i mitt hus. Jeg skaffet meg mer storfe og småfe enn noen hadde hatt før meg i Jerusalem.


text:
Jeg samlet meg sølv og gull, og kongelige skatter fra andre riker. Jeg holdt meg med sangere og sangerinner og det som er mennenes lyst, kvinner og atter kvinner.


text:
Jeg ble stor i makt og rikdom, ja, større enn noen som har levd i Jerusalem før meg. Men visdommen beholdt jeg.


text:
Jeg sa ikke nei til noe av det mine øyne begjærte; jeg nektet meg ingen glede. Ja, hjertet gledet seg over alt mitt arbeid; det var lønnen for mitt strev.


text:
Så vendte jeg blikket mot alt mine hender hadde gjort, alt jeg hadde samlet ved mitt arbeid. Og se, alt var like forgjeves som ågjete vinden. Det er ingenting åvinneundersolen.


text:
Jeg vendte blikket mot visdom, motuforstand og dårskap. Hva kan den gjøre som kommer etter kongen? Ikke annet enn det som er gjort før ham.


text:
Den vise har øyne i hodet, mens dåren går omkring i mørke. Men jeg skjønte og så at slik det går den ene, slik går det dem begge.


text:
Og jeg sa i mitt hjerte: Slik det går dåren, skal det også gå meg. Så hva skal all min visdom tjene til? Og jeg svarte i mitt hjerte: også dette er forgjengelig.


text:
For minnet om den vise lever ikke lenger enn minnet om dåren. I dagene som kommer, er alt for lengst blitt glemt. Ja, den vise må dø, han slik som dåren.


text:
Da hatet jeg livet, for alt som skjerundersolen, plaget meg. Alt er like forgjeves som ågjete vinden.


text:
Jeg hatet alt jeg hadde strevd og arbeidet medundersolen. Alt må jeg overlate til den som kommer etter meg.


text:
Hvem vet om det blir en vis eller en dåre som skal herske over det jeg har vunnet med mitt arbeid og min visdomundersolen? også dette er forgjeves.


text:
For en mann kan vinne mye med visdom, kunnskap og dyktighet, men må likevel gi det i arv til en annen som ikke har hatt noe strev med det. også dette er forgjeves; enulykke er det.


text:
Hva har mennesket igjen for alt sitt arbeid, alt hjertet jager etter, for alt det strever medundersolen?


text:
Alle menneskets dager er fulle av smerte, og alt det driver med, bringer sorg. Ikke engang om natten faller hjertet til ro. også dette er forgjeves.


text:
Ingen ting er bedre for et menneske enn å spise og drikke og unne seg gode dager midt i alt sitt strev. Men jeg fikk se at også dette kommer fra Guds hånd;


text:
Ja, Gud gir visdom, kunnskap og glede til den som er god i hans øyne. Men den som synder, gir han strevet med åsamle og sanke, og siden må han gi alt sammen til den som er god i Guds øyne. også dette er forgjeves, det er som ågjete vinden.


text:
en tid for å kaste stein, en tid for åsamle steiner, en tid for å ta i favn, en tid for å la favntak være,


text:
Alt skapte han vakkert, hver ting til sin tid. Ja, alle tider har han lagt i menneskenes hjerte. Likevel kan ikke mennesket fatte det Gud har gjort fra begynnelse til slutt.


text:
Jeg skjønte at alt Gud gjør, står gjennom alle tider. Ingen kan legge noe til, og ingen kan trekke noe fra. Gud har gjort det slik for at menneskene skal ha ærefrykt for ham.


text:
Det som skjer, har skjedd før, og det som skal hende, har også hendt. Gud søker opp igjen det som forsvant.


text:
Da sa jeg i mitt hjerte: Det er Gud som skal dømme den som gjør rett og den som gjør urett. Ja, han har fastsatt en tid for alle ting og for alt som blir gjort.


text:
For det går mennesket som det går dyrene, den ene som den andre: Begge skal dø, samme livsånde har de alle. Mennesket har ingen fortrinn framfor dyrene. For alt er forgjengelig.


text:
Jeg så at ingen ting er bedre enn at mennesket finner glede i sine gjerninger; dette er den lodd det har fått. For hvem lar mennesket se det som siden skal komme?


text:
Igjen så jeg alle deundertrykte, de som liderurettundersolen. Se, deundertrykte gråt, og det var ingen som trøstet. Undertrykkernes hånd slo dem, og det var ingen som trøstet.


text:
Jeg så at alt strev og all dyktighet kommer av at den ene misunnerden andre. også dette er forgjeves, det er som ågjete vinden.


text:
En mann kan ståhelt alene, uten både sønn og bror, og likevel er det ingen ende på alt hans strev; øynene hans blir ikke mette av rikdom. «Hvem er det da jeg strever for så jeg nekter meg selv alt godt?» også dette er forgjeves og et ondt slit.


text:
For om de faller, kan den ene hjelpe den andre opp. Men stakkars den som er alene! Faller han, er det ingen som kan reise ham opp.


text:
Det er bedre med en fattigunggutt som er klok, enn en gammel konge som er dum og ikke lenger har vett til å la seg advare.


text:
En som kom ut av fengselet, ble tatt til konge. Men ennå mens han regjerte, ble det født en fattig gutt.


text:
Jeg så hvordan alle mennesker som vandret omkringundersolen, sluttetseg til denne nye som skulle ta kongens plass.


text:
Det var ingen ende på alt folket som han ble fører for. Men heller ikke han ble til glede for dem som kommer etter. også dette er forgjeves, som ågjete vinden.


text:
Vokt din fot når du går til Guds hus! Det er bedre å komme dit for å lytte enn å bære fram offer slik dårer gjør; de vet ikke annet enn å gjøre det onde.


text:
Vær ikke for snar med munnen, og la ikke hjertet forhaste seg når du vil tale et ord for Guds ansikt. For Gud er i himmelen og du på jorden, la derfor dine ord være få!


text:
Når du gir Gud et løfte, så drøy ikke med å oppfylle det. For han har ingen glede i dårer. Hold det du har lovet ham!


text:
La ikke munnenfådeg til å synde, og si ikke til Guds sendebud: «Jeg gjorde det av vanvare.» Hvorfor vil du gjøre Gud harm med dine ord, så han ødelegger det du har gjort?


text:
Ser du at fattigeundertrykkes, at rett og rettferd blir krenket i din provins, så undredeg ikke over dette. For den ene mektige beskytter den andre, og over dem begge står andre med makt.


text:
Den som er glad i penger, blir aldri mett på penger. Den som elsker rikdom, får aldri vinning nok. også dette er forgjeves.


text:
Jo større eiendom, jo flere som skal leve av den. Hvilken fordel gir det eieren annet enn at han får mer å se på?


text:
For som han kom fra mors liv, slik skal han vende tilbake, like naken som han kom. Ingen ting har han igjen for sitt arbeid, ingen ting han kan ta med når han går.


text:
Ogsådette er bittert og vondt: Slik som han kom, må han gå. Hva har han da igjen? Han har arbeidet for vind.


text:
Se, dette har jeg funnet: Det er rett og godt å spise og drikke og nyte det gode midt i alt arbeid og strevundersolen den korte tiden Gud lar mennesket leve. Det er den lodd det har fått.


text:
Når Gud lar et menneske få rikdom og formue og lar ham få nyte dette, så han kan ta imot sin del og glede seg over det han eier, da er dette gitt av Gud.


text:
Gud gir en mann både rikdom, formue og ære, så han ikke mangler noe av alt det han ønsker seg. Men Gud lar ham ikke nyte noe av det, det blir en fremmed som bruker det opp. Dette er meningsløst, ja, bittert og vondt.


text:
En mann kan få hundrebarn og leve i mange år. Men hvor lenge han enn lever – om han ikke har glede av sine goder og ikke engang får en gravferd, sier jeg at detufullbårne fosteret er bedre stilt enn han.


text:
Selv om han levde i to ganger tusen år, fikk han ikke nyte livets goder. Går ikke alle til samme sted?


text:
Hvilket fortrinn har den vise framfor dåren? Og hva hjelper det en fattig å vite hvordan han skal ferdes blant menneskene?


text:
Alt som er til, er nevnt med navn for lenge siden, det er kjent på forhånd hva et menneske skal bli. Ingen kan føre sak mot den som er sterkere enn en selv.


text:
Ja, hvem vet hva som er det beste for menneskene her i livet, i alle de flyktige dagene de lever som en skygge? Hvem kan fortelle menneskene hva som vil skje etter demundersolen?


text:
Bedre enn å gå til festmåltid er det å besøke sorgens hus. For der ender alle mennesker; det bør den som lever, legge seg på hjertet.


text:
Er dagen god, så nyt den! Men er dagen ond, skal du tenke at Gud har gjort det slik at den ene dagen følger den andre, for at mennesket ikke skal vite hva neste dag vil bringe.


text:
Alt dette har jeg sett i mine flyktige levedager: Den rettferdige kan gå til grunne selv om han lever rettferdig, og den urettferdige kan leve lenge på tross av sin ondskap.


text:
Best er det å holde fast ved det ene og heller ikke gi slipp på det andre. For den som frykter Gud, vil lykkes med begge deler.


text:
Alt dette ville jeg prøve med visdommens hjelp. Jeg sa: Jeg vil vinne visdom, men den var langt borte fra meg.


text:
Jeg viet mitt hjerte til ågranske og ransake, til åsøke etter visdom og sammenheng, for å forstå at lovløshet er tåpelig, at dårskap er vanvidd.


text:
Da fant jeg at bitrere enn døden er den kvinnen som setter snarer; hennes hjerte er et garn, hendene er lenker. Den som er god i Guds øyne, slipper fra henne, men synderen blir fanget av henne.


text:
Jeg søkte den stadig, men fant den ikke. Et eneste menneske fant jeg blant tusen, men aldri fant jeg en kvinne blant dem.


text:
Se, dette er det eneste jeg har funnet: Gud gjorde mennesket rakt og rett, men de prøver så mange slags på funn.


text:
Hvem er som den vise, ja, hvem kan tolke det som skjer? Visdom lyser opp et menneskes ansikt så det strenge draget mildnes.


text:
Vær ikke rask til å gå bort fra ham, og hold ikke fast ved en dårlig sak. For kongen gjør som han vil.


text:
Den som holder hans bud, erfarer ikke noe ondt; den vise kjenner i sitt hjerte den rette tid og vei.


text:
Ingen har makt over vinden så han kan holde den tilbake. Ingen er herre over sin dødsdag. I krig slipper ingen fri, lovløshet berger ikke sin mann.


text:
Alt dette så jeg da jeg merket meg alt som skjerundersolen, når et menneske har makt over et annet og volder ham skade.


text:
Videre så jeg aturettferdige ble lagt i graven, mens de som kom og gikk fra det hellige stedet, de som hadde gjort det rette, ble glemt i byen. også dette er forgjeves.


text:
Om dommen over den onde gjerningen ikke straks blir satt i verk, får menneskene mot til å gjøre det onde.


text:
For en synder kan i mange år gjøre ondt, og Gud lar ham likevel leve lenge. Enda skulle også jeg vite at det går godt for dem som frykter Gud fordi de har ærefrykt for ham.


text:
Men for den urettferdige lykkes det ikke, hans liv blir kort, flyktig som en skygge, fordi han ikke frykter Gud.


text:
Det er noe meningsløst som hender på jorden: Noen rettferdige får hva deurettferdige fortjener, og noenurettferdige får hva de rettferdige fortjener. Jeg sier: også dette er forgjeves.


text:
Jeg har lovprist gleden, for det finnes ingen annen lykke for mennesket herundersolen enn å spise og drikke og glede seg. Dette får følge ham i hans strev, i de levedager Gud gir hamundersolen.


text:
Jeg viet mitt hjerte til å lære visdommen å kjenne og betraktet menneskenes strev på jorden. Verken dag eller natt hadde jeg blund på øynene,


text:
og jeg så at mennesket ikke kan fatte det Gud lar skje, alt det som henderundersolen. Hvor mye han enn strever og gransker, finner han ikke ut av det. Selv om den vise sier at han forstår, fatter han det ikke.


text:
Ja, alt dette la jeg meg på hjertet for åprøve om de rettferdige og vise og det de gjør, er i Guds hånd. Ingen mennesker kan vite hva som ligger foran dem, om det er kjærlighet eller hat.


text:
En og samme ende får de alle, den rettferdige og den urettferdige, den gode, den som er ren, og den som er uren, den som bærer fram offer, og den som ikke gjør det. Det går med den gode som med synderen, med den som sverger, som med den som er redd for åsverge.


text:
Dette er det onde med alt som skjerundersolen, at det går alle på samme vis; menneskenes hjerte er fullt av det onde, uforstand har de i sinnet så lenge de lever, og siden går de til de døde.


text:
For den som hører med blant de levende, er én ting sikkert: Det er bedre å være en levende hund enn en død løve.


text:
De levende vet at de skal dø, men de døde vet ingen ting. De har ingen lønn i vente, for minnet om dem er glemt.


text:
Det er for lenge siden slutt med deres kjærlighet, med både hatet og misunnelsen deres. Aldri mer skal de få del i alt det som skjerundersolen.


text:
Så gå og spis ditt brød med glede, og drikk din vin med glede i hjertet! For Gud har allerede godtatt det du gjør.


text:
Nyt livet med kvinnen du elsker, alle dine flyktige levedager, de som Gud gir degundersolen, ja, alle dine flyktige dager. For dette er din lodd i livet, midt i ditt strev og ditt arbeidundersolen.


text:
Alt dine hender kan gjøre, gjør det med den kraften du har. For i dødsriket, dit du går, er det verken gjerning eller tanke, verken kunnskap eller visdom.


text:
Videre så jegundersolen: Det er ikke de raske som vinner løpet, ikke de tapre som seirer i krig, ikke de vise som får brød, ikke de forstandige som blir rike, ikke de dyktige som finner velvilje, for tiden oguhellet rammer dem alle.


text:
Ja, mennesket vet ikke når tiden er inne. Slik fisken fanges i det onde garnet, slik fuglengår i snaren, slik blir menneskene fanget avulykkens tid, brått faller den over dem.


text:
Det var en liten by, få innbyggere hadde den. En mektig konge kom imot den, omringet byen og bygde store voller mot den.


text:
I byen fantes en mann som var fattig, men vis. Det var han som berget byen med sin visdom. Likevel var det ingen som husket denne fattige mannen.


text:
Da sa jeg: Visdom er bedre enn styrke; men den fattiges visdom blir foraktet, hans ord blir ikke lagt merke til.


text:
Døde fluer får salveblanderens olje til åstinke og boble, et grann dårskap veier mer enn visdom og ære.


text:
Den som graver en grav, kan selv falle i den; den som river et grensegjerde, kan bli bitt av en orm.


text:
når øksen er sløv og han ikke har slipt eggen, må han bruke desto større kraft. Men den dyktige vet åbruke sin visdom.


text:
Ja, mange ord bruker dåren. Mennesket vet ikke hva som vil hende. Hvem kan fortelle ham hva som vil skje når han er borte?


text:
Lykkelig er du land som har en høyættet konge og stormenn som holder måltid i rett tid, som staute menn og ikke som drankere.


text:
Ikke engang i tankene skal du forbanne en konge, selv ikke i soverommet må du forbanne en rik. For himmelens fuglerbærer lyden av sted, vingede skapninger kan røpe dine ord.


text:
Når skyene blir fulle av regn, øser de det ut over jorden. Faller et tre, mot sør eller nord, blir det liggende på stedet hvor det falt.


text:
Like lite som du vet hvordan vinden blåser og knoklene dannes i mors liv, like lite kan du forstå Guds gjerninger, han som gjør alle ting.


text:
Så ditt så korn om morgenen, og la ikke hånden hvile mot kveld. Du vet jo ikke hva som vil lykkes, det ene eller det annet, eller om begge deler er like gode.


text:
Om mennesket får leve i mange år, skal han glede seg over dem alle, men også tenke på de mørke dager, for det blir mange av dem. Alt som kommer, er forgjengelig.


text:
Gled deg, duungdom, mens du er ung, vær glad og fornøyd i livets vår! Gåpåde veier som hjertet vil, følg det som lokker ditt øye! Men vit at for alt du gjør, vil Gud kreve deg til regnskap.


text:
Tenk på din skaper iungdommens dager, før de onde dagene kommer, før årene kommer da du må si: «Jeg har ingen glede av dem»,


text:
Da skjelver tjenerne i huset, de sterke mennene blir krokete. Kvinnene som maler på kvernen, må stanse, for de er blitt så få; det mørkner for jentene som ser ut gjennom gluggene.


text:
Begge dørene mot gaten blir stengt, og duren fra kvernen lyder dempet. En står opp til fuglekvitter, men alle sangens døtre stilner.


text:
Da gruer en seg for hver bakke, og farer lurer på veien. Mandeltreet blomstrer, gresshoppen sleper seg fram og kapersfruktenbrister mens mennesket går til sin siste bolig; de som skal gråte, er alt på gaten.


text:
Ja, tenk på din skaper før sølvsnoren slites og gullskålen brister, før krukken knuses ved kilden og hjulet knekker og faller i brønnen,


text:
når støvet vender tilbake til jorden som det støv det var, og ånden går tilbake til Gud, som ga den.


text:
Forkynneren var ikke bare vis, han ga også folket kunnskap. Han grunnetog gransket og formet mange ordspråk.


text:
Men ellers, min sønn, ta deg i vare: Det er ingen ende på de bøker som skrives, og mye gransking gjør kroppen trett.


text:
Ta meg med! La oss løpe! Kongen har ført meg inn i sine rom. La oss juble og glede oss over deg, la oss prise din kjærlighet høyere enn vin. Med rette liker de deg.


text:
Se ikke på at jeg er så svart, at solen har brent meg. Sønnene til min mor var harde mot meg, de satte meg til åvokte vinmarkene. Min egen vinmark har jeg ikke voktet.


text:
Si meg, du som jeg elsker, hvor gjeter du? Hvor hviler du ved middagstid? Hvorfor skulle jeg gåsom en kvinne med slør der vennene dine gjeter sauene?


text:
Om du ikke vet det, du vakreste av kvinner, følg sporene etter flokken og gjet kjeene dine nær gjeterhyttene!


text:
Som et epletre blant trærne i skogen, slik er kjæresten min blant sønnene. Jeg nyter å sitte i hans skygge, hans frukt er søt for ganen.


text:
Jeg ber dere, Jerusalems døtre, ved gasellene eller ved hindene på marken: Uro ikke kjærligheten! Vekk den ikke før den selv vil!


text:
Min kjæreste ligner en gasell, en ung hjort. Der står han bak muren vår. Han kikker inn gjennom vinduene, gløtter inn gjennom gitteret.


text:
Fruktenpåfikentreet modner, blomsten på vinstokken dufter. stå opp, min elskede, min vakre jente, og kom!


text:
Min due i fjellkløften, i lyunderbratte klipper, la meg få se deg, la meg få høre stemmen din! For stemmen er myk og skikkelsen skjønn.


text:
Helt til dagen blåser skyggene bort, spring som gasellen, min kjæreste, som en ung hjort over kløfter og fjell!


text:
«Jeg vil opp og gå omkring i byen på gater og torg. Jeg vil lete etter ham som jeg elsker.» Jeg lette, men fant ham ikke.


text:
Ikke før var jeg gått fra dem, så fant jeg ham som jeg elsker. Jeg tok tak i ham og slapp ham ikke før jeg fikk ham inn i huset til min mor, i rommet til henne som fødte meg.


text:
Hvem er hun som stiger opp fra ørkenen som røyksøyler, ombølget av duftende myrra og røkelse, av alt krydder en kan få kjøpt?


text:
Stolpene gjorde han av sølv, baldakinen av gull, og madrassen kledde han med purpur. Innsiden er sydd sammen av kjærlighet fra Jerusalems døtre.


text:
Kom ut, Sions døtre! Se på kong Salomo, på kronen som hans mor kronet ham med på bryllupsdagen, dagen som gledet hans hjerte.


text:
Så vakker du er, min elskede!så vakker du er! Øynene dine er duer bak sløret! Håret ditt er som en geiteflokk, strømmende nedover Gileads fjell.


text:
Tennene dine er som nyklipte sauer som kommer fra vask. Tvillinger har de alle, og ingen har mistet et lam.


text:
Leppene dine er som skarlagensbånd, og munnendin er deilig. Som en skive av et granateple er tinningen bak sløret.


text:
Halsen din er som Davidstårnet, bygd av tilhuggetstein. Tusen skjold henger på det, alle heltenes rundskjold.


text:
Kom med meg fra Libanon, kom med meg, min brud! Stig ned fra toppen av Amana, fra toppen av Senir og Hermon, fra løvehuler, fra leopardfjell.


text:
Du har fanget mitt hjerte, min søster, min brud. Du har fanget mitt hjerte med et eneste øyekast, med en eneste lenke fra din hals.


text:
Så vakker din kjærlighet er, min søster, min brud! Din kjærlighet er bedre enn vin, duftenav oljene dine er bedre enn alleurter!


text:
Fra leppene dine drypper den fineste honning, min brud. Honning og melk erunderdin tunge. Duftenav klærne dine er som duftenfra Libanon.


text:
Våkn opp, nordavind! Kom, sønnavind! Blås gjennom min hage så urteduftenfritt får strømme. Å, om min kjæreste ville komme til hagen og spise deilig frukt!


text:
Jeg kommer til min hage, min søster, min brud, og plukkermyrra ogurter. Jeg spiser av min bikake og min honning og drikker min vin og min melk. Spis, venner! Drikk dere fulle på kjærlighet!


text:
Jeg sover, men hjertet våker. Hør, min kjæreste banker på. Lukk opp for meg, min søster, min elskede, min due, min fullkomne. Mitt hode er dekket av dugg, hårlokkene av nattens dråper.


text:
Jeg har tatt av meg kjolen, skal jeg ta den på igjen? Jeg har vasket føttene mine, skal jeg skitne dem til igjen?


text:
Jeg sto opp, ville åpne for min kjæreste. Hendene dryppet av myrra, det rant fra fingrene over håndtaket på dørslåen.


text:
Jeg åpnet for min kjæreste, men han hadde dratt sin vei. Jeg var helt ute av meg fordi han var borte. Jeg lette etter ham, men fant ham ikke; jeg ropte på ham, men han svarte ikke.


text:
Jeg ber dere, Jerusalems døtre, om dere finner min kjæreste, fortell ham at jeg er syk av kjærlighet.


text:
Hva skiller din kjæreste fra andre, du vakreste blant kvinner? Hva skiller din kjæreste fra andre, siden du ber oss så inderlig?


text:
Kinnene hans er som kryddersenger der duftendeurtervokser. Leppene er liljer, de drypper av rennende myrra.


text:
Armene er staver av gull, innlagt med krysolitt. Magen er en plate av elfenben, overstrødd med safirer.


text:
Ganen smaker søtt, alt ved ham gir glede. Slik er min kjæreste, slik er min elskede, dere Jerusalems døtre.


text:
Hvor har din kjæreste dratt, du vakreste blant kvinner? Si, hvor har din kjæreste tatt veien, vi vil hjelpe deg ålete.


text:
Min kjæreste gikk ned til sin hage, til duftendeurtesenger. Han ville gjete i hagene og plukke liljer.


text:
Men min due er den eneste, fullkommen, den eneste for sin mor, elsket av kvinnen som fødte henne. Døtrene ser henne og priser henne salig, dronninger og medhustruer hyller henne.


text:
Hvem er hun som stråler lik morgenrøden, vakker som må nen, klar som solen, farlig som en hærunderbanner?


text:
Jeg gikk ned til nøttehagen, ville se om dalen var grønn, om vinstokken hadde nye skudd, om granatepletrærne blomstret.


text:
Snu deg, snu deg, du jente fra Sjulam! Snu deg, snu deg, så vi får se deg! Hvorfor vil dere se på jenta fra Sjulam der hun danser mellom rekkene?


text:
Så vakre føttene dine er i sandalene, du høvdingdatter! Hoftene dine buer seg som en sølje, smidd av kunstnerhånd.


text:
Halsen din er som et elfenbenstårn, øynene som dammene i Hesjbon ved Bat-Rabbim-porten. Nesen er som Libanon-tårnet som ser mot Damaskus.


text:
Jeg sier: Jeg skal opp i den palmen, gripe tak i greinene. La brystene dine være som klasene på vinstokken, din ånde som duftenav epler


text:
og ganen som den fineste vin, som lett går ned hos min kjæreste, som glir over leppene mine og tennene!


text:
Ved daggry går vi til vinmarkene, ser om vinstokken har fått nye skudd, om blomsterknoppene har åpnet seg, om granatepletrærne blomstrer. Der vil jeg gi deg min kjærlighet.


text:
Kjærlighetseplene dufter, over vår dør henger alle de herligste frukter, både nyplukketog tørket. Min kjæreste, jeg har gjemt dem til deg.


text:
Var du som en bror for meg, en som min mor hadde ammet, da ville jeg ha kysset deg, når vi møttes ute, og ingen hadde foraktet meg.


text:
Så leide jeg deg til min mors hus, hun som oppdro meg. Jeg skulle skjenket deg krydret vin og saft av granateplene mine.


text:
Jeg ber dere, Jerusalems døtre! Hvorforuroerdere kjærligheten, hvorfor vekker dere den før den selv vil?


text:
Hvem er hun som stiger opp fra ørkenen, støttet til sin kjæreste? Under epletreet vekket jeg deg, der din mor hadde rier, der hun fødte deg.


text:
Sett meg som et segl på ditt hjerte, et stempel på din arm! For kjærligheten er sterk som døden, lidenskapen er ubøyelig som dødsriket. Den brenner som flammende ild, en Herrens brann.


text:
Veldige vann slukker ikke kjærligheten, elver skyller den ikke bort. Om noen gir alt han eier for å kjøpe kjærlighet, møter han bare forakt.


text:
Vi har en liten søster som ennå ikke har fått bryster. Hva skal vi gjøre med vår søster den dagen hun blir lovet bort?


text:
Er hun en mur, vil vi bygge tinder av sølv på den. Er hun en dør, vil vi sperre den med en sederplanke.


text:
Jeg var en mur, og brystene mine som tårn; men framfor hans øyne har jeg blitt lik en som finner fred.


text:
Salomo hadde en vinmark i Baal-Hamon. Han ga vinmarken bort til forpakterne, hver skulle gi ham tusen sølvpenger for frukten.


text:
Min vinmark er bare min, den rår jeg over selv. De tusen er dine, Salomo, to hundreer til dem som vokter frukten.


text:
Syn som Jesaja, sønn av Amos, så om Juda og Jerusalem i de dager da Ussia, Jotam, Ahas og Hiskia var konger i Juda.


text:
Hør, dere himler og lytt, du jord, for Herren taler: Barn har jeg fostret og oppdratt, men de har satt seg opp mot meg.


text:
En okse kjenner sin eier, et esel sin herres krybbe. Men Israel kjenner ikke, folket mitt forstår ikke.


text:
Ve det syndige folket, et folk tynget av skyld, en slekt som handler ondt, barn som ødelegger! De har forlatt Herren, foraktet Israels Hellige og vendt ham ryggen.


text:
Har dere ikke fått nok slag? Gang på gang faller dere fra. Hvert hode er skadet, hvert hjerte er sykt.


text:
Fra hode til fot er ingenting helt, flenger og skrammer og åpne så r, ikke renset, ikke forbundet, ikke bløtt opp med olje.


text:
Landet deres ligger øde, byene er brent ned, fremmede eter opp jorden rett for øynene på dere. Det er øde som når fremmede har ødelagt.


text:
Bare datter Sion er igjen som en løvhytte i en vingård, som et vaktskjul på en agurkmark, som en beleiret by.


text:
Hadde ikke Herren over hærskarene latt noen få av oss leve, da var vi som Sodoma, da lignet vi Gomorra.


text:
Hva skal jeg med alle disse slaktofrene deres? sier Herren. Jeg er mett på brennoffer av værer og på fett av gjøkalver. Blod av okser og bukkerog lam har jeg ikke lyst på.


text:
Når dere kommer for å vise dere for mitt ansikt, hvem krever da slikt av dere? Dere tråkker ned forgårdene mine.


text:
Kom ikke lenger medunyttige gaver! Jeg avskyr offerrøyken. Nymåne og sabbat, kunngjøring av høytider –jeg tåler ikke falskhet og fest.


text:
Når dere løfter hendene, lukkerjeg øynene for dere. Hvor mye dere enn ber, hører jeg ikke. Hendene deres er fulle av blod.


text:
lær å gjøre godt! Søk det som er rett, hjelp denundertrykte, vær forsvarer for farløse, før enkers sak!


text:
Kom, la oss gjøre opp vår sak! sier Herren. Om syndene deres er som purpur, skal de bli hvite som snø, om de er røde som skarlagen, skal de bli hvite som ull.


text:
Å, at den trofaste byen skulle bli en hore! Den var full av rett, rettferd bodde der, men nå–mordere!


text:
Stormennene dine er opprørere, allierte med tyver. Alle elsker bestikkelser og jager etter gaver. De forsvarer ikke den farløse og fører ikke enkers sak.


text:
Derfor sier Herren, hærskarenes Herre, Israels Mektige: Ve, jeg vil ta igjen med motstanderne mine og hevne meg på fiendene!


text:
Jeg vil igjen gi deg dommere som i gamle dager og rådgivere som i begynnelsen. Siden skal du kalles Den rettferdige og trofaste byen.


text:
Den sterke skal bli til halm og verket hans til en gnist, sammen skal de brenne uten at noen slukker.


text:
I de siste dager skal det skje at Herrens tempelberg skal ståurokkelig som det høyeste av fjellene og rage over høydene. Dit skal alle folkeslag strømme.


text:
Mange folk skal dra av sted og si: «Kom, la oss gå opp til Herrens fjell, til Jakobs Guds hus, så han kan lære oss sine veier og vi kan ferdes på hans stier. For lov skal gå ut fra Sion, Herrens ord fra Jerusalem.» 


text:
Han skal dømme mellom folkeslag og skifte rett for mange folk. De skal smi sverdene om til plogskjær og spydene til vingårdskniver. Folk skal ikke løfte sverd mot folk, ikke lenger læres opp til krig.


text:
Du har forkastet folket ditt, Jakobs hus. For der er det fullt av spådommer og av tegntydere, som hos filisterne, overalt er det fremmede.


text:
Landet er fullt av sølv og gull, overalt er det skattkamre. Landet er fullt av hester, overalt er det vogner.


text:
For det kommer en dag fra Herren over hærskarene da alt som er hovmodig og høyt, alt som kneiser, skal fornedres,


text:
Da skal folk gjemme seg i fjellgrotter og jordhuler for redselen Herren vekker, for hans storhet og velde når han reiser seg for å slåjorden med skrekk.


text:
Den dagen skal menneskene kaste fra seg til moldvarp og flaggermus av gudeneav sølv og gull som de har laget seg og tilber.


text:
De skal gjemme seg i fjellhuler og bergkløfter for redselen Herren vekker, for hans storhet og velde når han reiser seg for å slåjorden med skrekk.


text:
Se, Herren, hærskarenes Herre, tar bort fra Jerusalem og Juda støtte og stav: hver støtte av brød og hver støtte av vann,


text:
Folket blirundertrykt, mann av mann og nabo av nabo, gutten setter seg opp mot den gamle, den lave mot den høye.


text:
Når en mann tar tak i en annen i fars huset og sier: «Du har en kappe, du skal være høvding for oss, din hånd skal råde over denne ruinhaugen»,


text:
da skal den andre ta til orde og si: «Jeg kan ikke forbinde så r, og i huset mitt finnes verken brød eller klær. Sett ikke meg til høvding over folket!» 


text:
For Jerusalem har snublet, og Juda har falt, for med ord og gjerninger står de Herren imot, og de setter seg opp mot hans herlighet.


text:
Ansiktene deres vitner mot dem. Som Sodoma kunngjør de sin synd og skjuler den ikke. Ve dem! De førerulykke over seg selv.


text:
Folket mitt blirundertrykt av småbarn, og kvinner hersker over det. Mitt folk, lederne dine villeder deg og fører deg på villspor.


text:
Herren holder rettergang med de eldste og stormennene i folket sitt. «Det er dere som har beitet vingården snau, det er rov fra de fattige i husene deres!


text:
Hvorfor knuser dere mitt folk og kverner i stykker den hjelpeløses ansikt?» sier Herren, hærskarenes Gud.


text:
Herren har sagt: Fordi Sions døtre er stolte og går med kneisende nakke, blunkermed øynene, tripper omkring og klirrer med fotringene sine,


text:
Da blir det stank i stedet for godlukt, reip i stedet for belte, flintskalle i stedet for frisyre, sekkestrie i stedet for stasklær, svimerke i stedet for skjønnhet.


text:
Den dagen skal sju kvinner gripe tak i samme mann og si: «Brød og klær skal vi skaffe oss selv, bare vi får bære ditt navn. Ta vår vanære bort!» 


text:
Den dagen skal Herrens spire bli til herlighet og ære og landets frukt til stolthet og heder for dem i Israel som slapp unna.


text:
Resten som er på Sion, og som er igjen i Jerusalem, skal kalles hellig, hver og en i Jerusalem som er skrevet opp til livet.


text:
Herren skal vaske skitten av Sions døtre og skylle bort alt blodet fra Jerusalem med Ånden som dømmer, med Ånden som renser.


text:
Så skal Herren skape en røyksky om dagen og røyk og lys fra en flammende ild om natten over hele Sion-fjellet og over møtestedene der. For over all herlighet skal det være et vern,


text:
Jeg vil synge om min kjære venn, en sang om min venn og vingården hans. En vingård hadde min kjære venn, med den feteste jord.


text:
Han hakket den opp og plukketut stein og plantet den fineste vin og bygde et vakttårn i midten, også en vinpresse hogg han ut. Han ventet seg gode druer, men druene han fikk, var beske.


text:
Hva mer kunne gjøre s med vingården min enn det jeg alt hadde gjort? Hvorfor ventet jeg meg gode druer når druene jeg fikk, var beske?


text:
Og nå skal jeg si dere hva jeg vil gjøre med vingården min. Jeg tar bort gjerdet så den blir til beitemark, jeg river ned muren så den kan tråkkes ned.


text:
Jeg skal gjøre den til ødemark. Den skal ikke beskjæres og lukes mer, men torn og tistel skal gro. Og jeg skal nekte skyene å la regnet falle på den.


text:
For vingården til Herren over hærskarene, det er Israels hus, og menneskene i Juda er hans kjæreste hage. Han ventet rett, men se, det kom blod, rettferd, men se, det kom skrik!


text:
Ve dem som legger hus til hus og føyer åker til åker helt til det ikke er plass igjen og dere er de eneste som er bosatt i landet!


text:
I mine ører lyder det fra Herren over hærskarene: Sannelig, mange hus skal bli øde, store og gode, menubebodde.


text:
Ve dem som jager etter sterk drikk fra tidlig morgen av, som sitter til sent på kveld og blir hete av vin.


text:
De har lyre, harpe, håndtromme, fløyte og vin på festene sine, men Herrens gjerning merker de ikke, de ser ikke hva hans hender har gjort.


text:
Derfor skal folket mitt dra i eksil før de vet av det, de fremste skal sulte i hjel og folkemassen forgåav tørst.


text:
Derfor åpner dødsriket svelget og sperrer opp munnen på vidt gap, og ned farer både de fornemme og massen, med sin larm og sin jubel.


text:
og sier: «Nåmåhan skynde seg å få gjort det han skal, så vi får se det. Nåmåplanen til Israels Hellige snart gå i oppfyllelse, så vi kan kjenne det!» 


text:
Ve dem som kaller det onde godt og det gode ondt, de som gjør mørke til lys og lys til mørke, bittert til søtt og søtt til bittert!


text:
Derfor, slik ild fortærer halm og høy synker sammen i flammene, skal roten deres råtne bort, blomsten deres fyke opp som støv. For de har forkastet loven til Herren over hærskarene og foraktet ordet fra Israels Hellige.


text:
Derfor flammet Herrens vrede opp mot folket hans. Han løftet hånden mot det og slo det så fjellene skalv og likene låsom avfall midt i gatene. Med alt dette har harmen hans ikke lagt seg, hånden er fremdeles løftet.


text:
Han løfter banneret for et folk langt borte og plystrer det hit fra jordens ende. Og se, der kommer de, fort og lett.


text:
Det er ingen der som er trett eller snubler, ingen blunderog ingen sover. Beltet om livet løsner ikke, og ingen sandalrem slites av.


text:
Med et løvebrøl kommer de, de brøler som en ung løve, knurrerog griper byttet sitt, bærer det bort, og ingen kan berge det.


text:
Den dagen stiger et brøl, som brølet fra havet. Ser en ut over jorden, er det mørke og nød. Lyset mørkner av tunge skyer.


text:
I det året da kong Ussia døde, så jeg Herren sitte på en høy og opphøyd trone, og kanten på kappen hans fylte tempelet.


text:
Serafer sto overfor ham. Hver av dem hadde seks vinger. Med to dekket de ansiktet, med to dekket de føttene, og med to fløy de.


text:
De ropte til hverandre: «Hellig, hellig, hellig er Herren Sebaot. Hele jorden er full av hans herlighet.» 


text:
Da sa jeg: «Ve meg! Det er ute med meg. For jeg er en mann medurenelepper, og jeg bor i et folk medurenelepper, og mine øyne har sett kongen, Herren over hærskarene.» 


text:
Da fløy en av serafene bort til meg. I hånden hadde han en glo som han hadde tatt med en tang fra alteret.


text:
Med den rørte han ved munnenmin og sa: «Se, denne har rørt ved leppene dine. Din skyld er tatt bort, og din synd er sonet.» 


text:
Da hørte jeg Herrens røst. Han sa: «Hvem skal jeg sende, og hvem vil gåfor oss?» Jeg sa: «Jeg! Send meg!» 


text:
Han sa: «Gåog si til dette folket: Dere skal høre og høre, men ikke forstå, se og se, men ikke skjønne!


text:
Gjør dette folkets hjerte fett, gjør ørene tunge og kleb øynene igjen, så de ikke kan se med øynene, ikke høre med ørene, ikke forståmed hjertet og ikke vende om og bli helbredet!» 


text:
Da sa jeg: «Hvor lenge, Herre?» Han sa: «Til byene ligger øde og folketomme og det ikke er mennesker i husene og landet ligger som en ødemark.» 


text:
Er ennå en tiendedel tilbake, skal også den brennes opp som når en eik eller terebinte blir felt og bare en stubbe står igjen. Den stubbener en hellig ætt.


text:
I de dager da Ahas, sønn av Jotam, Ussias sønn, var konge i Juda, dro kong Resin av Aram og kong Pekah av Israel, sønn av Remalja, i krig mot Jerusalem. Men de greide ikke å gå til angrep på byen.


text:
Det ble meldt til Davids hus: «Arameerne har slått leir i Efraim.» Da skalv både kongens og folkets hjerte, slik trærne i skogen skjelver for vinden.


text:
Da sa Herren til Jesaja: gå ut, du og din sønn Sjear-Jasjub, og møt Ahas ved enden av vannledningen fra Øvredammen, på veien til vaskeplassen.


text:
Si til ham: Ta deg i vare og hold deg i ro! Vær ikke redd og mist ikke motet for disse toutbrente og rykende vedtrærne, for den brennende harmen til Resin og Aram og Remaljas sønn.


text:
«La oss dra opp mot Juda og sette skrekk i det, legge detundeross og gjøre Tabeels sønn til konge der»,


text:
For Damaskus er Arams hode, og Resin er hode i Damaskus –men om sekstifem år er Efraim knust, og det er ikke lenger et folk –


text:
og Samaria er Efraims hode, og Remaljas sønn er hode i Samaria. Vil dere ikke tro, kan dere ikke ståstøtt.» 


text:
Da sa han: «Så hør da, Davids hus! Er det ikke nok at dere tretter mennesker, må dere også trette min Gud?


text:
Derfor skal Herren selv gi dere et tegn: Se, den unge jenta skal bli med barn og føde en sønn, og hun skal gi ham navnet Immanuel.


text:
For før gutten forstår å forkaste det onde og velge det gode, skal det bli øde i landet til de to kongene du frykter.


text:
Og over deg og ditt folk og din fars hus skal Herren la det komme dager som det ikke har vært siden Efraim skilte seg fra Juda –kongen av Assur.» 


text:
Alle skal komme og slåseg ned i bratte gjel og fjellkløfter, i alle tornekratt og på alle vanningsplasser.


text:
Den dagen skal Herren barbere med en kniv han har leid på den andre siden av Storelven, med kongen av Assur, alt hår både på hodet og mellom beina, ja, også skjegget skal kniven ta bort.


text:
og de skal gi så mye melk at han kan spise rømme. Ja, rømme og honning skal de spise, alle de som er tilbake i landet.


text:
Og den dagen skal det skje at hvert sted der det Nå er tusen vinstokker, verdt tusen sjekel sølv, skal det bare være torn og tistel.


text:
Og alle liene som ble hakket opp med hakker, dit kan du ikke komme mer av frykt for torn og tistel. Nå skal okser slippes løs der, og sauene skal tråkke ned.


text:
Herren sa til meg: «Ta deg en stor tavle og skriv på den med en vanlig griffel: Til Maher-Sjalal-Hasj-Bas.» 


text:
Så var jeg sammen med profetkvinnen, og hun ble med barn og fikk en sønn. Da sa Herren til meg: «Gi ham navnet Maher-Sjalal-Hasj-Bas.


text:
For før gutten har lært å si far og mor, skal rikdommene fra Damaskus og krigsbyttet fra Samaria bæres fram for kongen av Assur.» 


text:
Fordi dette folket forakter Siloas vann, som renner så stille, og mister motet for Resin og Remaljas sønn,


text:
se, derfor lar Herren Storelven stige over dem med veldige vannmasser –assyrerkongen og all hans makt. Den skal stige over alle sine elveløp og gå over alle sine bredder,


text:
den kommer inn over Juda, oversvømmer og brer segutover til den når opp til halsen. Med sine utspente vinger fyller den landet ditt, så vidt som det er, Immanuel!


text:
La hærrop lyde, folkeslag, og bli slått av skrekk! Lytt, alle fjerne land! Rust dere til strid og bli slått av skrekk, rust til strid og bli slått av skrekk!


text:
Dere skal ikke si «sammensvergelse» om alt som dette folket kaller sammensvergelse. Det de frykter, skal dere ikke frykte og ikke skjelve for.


text:
Herren over hærskarene, ham skal dere holde hellig. Ham skal dere frykte, og ham skal dere skjelve for.


text:
Han skal være en helligdom, en snublestein og en klippe til fall for Israels to hus, en snare og en felle for dem som bor i Jerusalem.


text:
Se, jeg og barna som Herren har gitt meg, er tegn og varsler i Israel fra Herren over hærskarene, han som bor på Sion-fjellet.


text:
Men når de sier til dere: «Spør gjenferd og spådomsånder til råds, slike som hvisker og mumler! Skal ikke et folk spørre sine guder, spørre de døde til råds for de levende


text:
Forkommen og sulten skal han dra omkring. Når han sulter, blir han harm og forbanner sin konge og sin Gud. Enten han vender seg mot det høye


text:
Sannelig, det skal ikke finnes mørke for henne som er i trengsel. Før i tiden førte han skam over Sebulonsland og Naftalis land. Men i fremtiden skal han la dem komme til ære: veien til havet, landet bortenfor Jordan, folkeslagenes Galilea.


text:
Det folket som vandrer i mørket, ser et stort lys. Over dem som bor i dødsskyggens land, stråler lyset fram.


text:
Du lot dem juble høyt og gjorde gleden stor. De gledet seg for ditt ansikt som en gleder seg over kornhøsten, som en jublernår krigsbytte deles.


text:
For åket som tynget, stokken over skuldrene og staven til slavedriveren har du brutt i stykker som på Midjans dag.


text:
For et barn er oss født, en sønn er oss gitt. Herreveldet er lagt på hans skulder. Han har fått navnet Underfull rådgiver, Veldig Gud, Evig far, Fredsfyrste.


text:
Så skal herreveldet være stort og freden uten ende over Davids trone og hans kongerike. Han skal gjøre det fast og holde det oppe ved rett og rettferdighet fra nå og for alltid. Herren over hærskarene skal gjøre dette i sin brennende iver.


text:
Og de har fått kjenne det, hele folket, Efraim og de som bor i Samaria, de som stolte og hovmodige sa:


text:
«Teglsteiner har falt, vi bygger opp igjen med tilhuggetstein. Morbærtrær er felt, vi planter sedertrær i stedet.» 


text:
arameerne fra øst og filisterne fra vest. De fortærte Israel med vidåpen munn. Men harmen hans har ikke lagt seg med dette, hånden er fremdeles løftet.


text:
Derfor sparte ikke Herren de unge mennene deres, mot farløse og enker var han ikke barmhjertig. For alle varugudelige og onde, hver munn talte dårskap. Men harmen hans har ikke lagt seg med dette, hånden er fremdeles løftet.


text:
Ja, uretten brant som en ild og fortærte torn og tistel, den satte tetteste skogen i brann, røyken steg høyt til værs.


text:
Landet er satt i brann fordi Herren over hærskarene er harm, og folket er blitt til føde for ilden. Det er ingen som sparer sin bror.


text:
Manasse eter Efraim, og Efraim eter Manasse. Sammen går de mot Juda. Men harmen hans har ikke lagt seg med dette, hånden er fremdeles løftet.


text:
driver fattige bort fra domstolen og tar retten fra de hjelpeløse i folket mitt, gjør enker til sitt bytte, og plyndrer farløse.


text:
Men hva vil dere gjøre på oppgjørsdagen, når ødeleggelsen kommer fra det fjerne? Hvem flykter dere til for å få hjelp, og hvor vil dere gjøre av rikdommen deres


text:
uten åmåtte knele blant fanger eller falle blant drepte? Men harmen hans har ikke lagt seg med dette, hånden er fremdeles løftet.


text:
Jeg sender ham mot et ugudelig folk, byr ham fare mot folket jeg er harm på, for åplyndre og røve, ta bytte og rov og tråkke det ned som avfall i gaten.


text:
Men det er ikke slik han mener det og ikke slik hans hjerte tenker det, for han vil ødelegge ogutrydde mange folkeslag.


text:
skulle jeg ikke da kunne gjøre det samme med Jerusalem og gudebildene hennes som jeg gjorde med Samaria og hennes guder?» 


text:
Men det skal skje: Når Herren har fullført hele sitt verk på Sion-fjellet og i Jerusalem, da krever jeg kongen av Assur til regnskap for fruktenav hans hovmodige hjerte og glimtet i hans stolte øyne.


text:
For han har sagt: «Dette har jeg gjort med min sterke hånd og i min visdom, for jeg er klok. Jeg flyttet folkenes grenser og plyndret skattene deres, med makt har jeg drevet innbyggerne ut.


text:
Min hånd fant folkenes rikdom som den finner et fuglerede, og slik en samler forlatte egg, har jeg samlet alle jordens riker. Det var ingen som rørte en vinge eller åpnet nebbet og pep.» 


text:
Kan øksen briske seg mot den som hugger, setter sagen seg over den som sager? Som om staven skulle svinge ham som løfter den, og stokken løfte ham som ikke er av tre!


text:
Derfor skal Herren, hærskarenes Herre, gjøre de kraftige karene hans magre. Under all hans prakt skal det tennes en ild, en brennende ild.


text:
Israels lys skal bli til en ild og hans Hellige til en flamme, som brenner og fortærer både torn og tistel på en eneste dag.


text:
I hans herlige skoger og hager skal den gjøre ende på sjel og kropp, det skal gåsom når en syk tæres bort.


text:
Den dagen skal resten av Israel og de som slapp unna i Jakobs hus, ikke lenger støtte seg til ham som slo dem, men de skal støtte seg i troskap til Herren, Israels Hellige.


text:
For selv om folket ditt, Israel, var som havets sand, skal bare en rest vende om. Utslettelsen er fastsatt, med rettferd strømmer den på.


text:
Derfor, så sier Herren, hærskarenes Gud: Mitt folk, du som bor på Sion, vær ikke redd for Assur når han slår deg med stokken og løfter staven sin over deg, slik de gjorde i Egypt.


text:
Da skal Herren over hærskarene svinge svepen over ham, som da han slo Midjan ved Oreb-berget. Han skal løfte staven over havet, slik han gjorde i Egypt.


text:
Den dagen skal det skje at byrden tas bort fra skulderen din og åket fra nakken din. Så velfødd blir du at åket brister.


text:
De har gått gjennom skaret. «I Geba slår vi leir for natten!» Rama skjelver, Sauls Gibea har flyktet.


text:
Se, Herren, hærskarenes Herre, huggergreinene av med voldsom kraft. Høyvokste trær blir felt, høye stammer skal falle.


text:
Herrens ånd skal hvile over ham, en Ånd med visdom og forstand, en Ånd med råd og styrke, en Ånd som gir kunnskap og frykt for Herren.


text:
Han skal ha sin glede i frykten for Herren. Han skal ikke dømme etter det øynene ser, og ikke skifte rett etter det ørene hører.


text:
Han skal dømme fattige rettferdig, i rettferd skal han skifte rett for de hjelpeløse i landet. Han skal slå landet med sin munns ris og drepe deurettferdige med pustenfra sine lepper.


text:
Da skalulvenbo sammen med lammet og leoparden legge seg hos kjeet. Kalv og ungløve skal beite sammen mens en smågutt gjeter dem.


text:
Ingen skal skade eller ødelegge noe på hele mitt hellige fjell. For landet er fylt av kjennskap til Herren slik vannet dekker havbunnen.


text:
Den dagen skal Isais rotskudd stå som et banner for folkene. Folkeslagene skal søke ham, og hans bolig skal være herlig.


text:
Den dagen skal Herren for annen gang rekke hånden ut for å kjøpe fri resten av folket sitt, de som er igjen fra Assur, Egypt, Patros, Kusj, Elam, Sinear, Hamat og fra kystlandene.


text:
Han skal løfte et banner for folkene, samle de fordrevne av Israel og føre sammen de spredte av Juda fra de fire verdenshjørner.


text:
Da skal Efraims misunnelse forsvinne og Judas fiendskap ryddes ut. Efraim skal ikke misunne Juda og Juda ikke være fiendtlig mot Efraim.


text:
De skal slåned på filisternes skulderi vest, sammen skal de plyndre folkene i øst. De skal legge hånd på Edom og Moab, ammonittene må adlyde dem.


text:
Da skal Herren tørke ut havbuktenved Egypt og svinge hånden over Storelven. Med en sterk storm skal han kløyve den i sju bekkefar så en kan gåtørrskodd over.


text:
Og det skal være en vei for den resten som er igjen av Herrens folk fra Assur, slik det var for israelittene den dagen de dro opp fra Egypt.


text:
Den dagen skal du si: Jeg takker deg, Herre! For du var harm på meg, men harmen snudde, og du trøstet meg.


text:
Se, Gud er min frelse, jeg er trygg og frykter ikke. For Herren er min styrke og min sang, og han er blitt min frelse.


text:
Den dagen skal dere si: Lovpris Herren, på kall hans navn! Gjør hans gjerninger kjent blant folkene, forkynn at hans navn er opphøyd!


text:
Løft banneret på snaue fjellet, rop høyt til dem, vink med hånden så de kan dra inn gjennom storfolks porter.


text:
Jeg har kalt inn mine hellige krigere som skal tjene min vrede, jeg har samlet mine stridsmenn, de som jublerover min storhet.


text:
Hør ståket på fjellene som fra et stort folk! Hør larmen av kongeriker, folkeslag som samler seg! Herren over hærskarene mønstrer en hær til strid.


text:
Fra et land langt borte, der himmelen ender, kommer Herren og det redskapet han bruker i sin harme til åødelegge hele jorden.


text:
De blir slått av skrekk, krampe og smerter griper dem, de får rier lik en kvinne som skal føde. I redsel stirrer de på hverandre, ansiktene er som ild.


text:
Se, Herrens dag kommer med gru og harme og brennende vrede for å legge jorden øde ogutrydde synderne der.


text:
For himmelens stjerner og stjernebilder lar ikke lyset skinne, mørk er solen når den går opp, og månen gir ikke lys.


text:
Jeg krever jorden til regnskap for ondskapen og de lovløse for deres synd. Jeg gjør ende på de frekkes stolthet og slår ned voldsmenns hovmod.


text:
Derfor får jeg himmelen til åskjelve, og jorden ristes ut av lage fordi Herren over hærskarene er harm, det er dagen for hans brennende vrede.


text:
Lik jagede gaseller og sauer som ingen sanker, skal enhver vende seg til sitt eget folk og enhver flykte til sitt eget land.


text:
Buene deres feller unge gutter, de viser ingen nåde mot morslivets frukt, øynene har ingen medynk med barn.


text:
Med Babel, det herligste kongerike, kaldeernes stolte pryd, skal det gåsom da Gud ødela Sodoma og Gomorra.


text:
Aldri mer skal noen slåseg ned der, fra slekt til slekt skal ingen bo der. Ingen ørkenboer skal slåopp telt der og ingen gjeter la dyrene hvile der.


text:
Hyener skal ule i borgene og sjakaler i lystslottene. Babels time nærmer seg, hennes dager blir ikke mange.


text:
Men Herren skal forbarme seg over Jakob og igjen velge ut Israel og la dem få bo i sitt land. Fremmede skal slutte seg til dem og holde seg til Jakobs hus.


text:
Folkeslag skal ta dem og føre dem hjem, og i Herrens land skal Israels hus gjøre dem til sin eiendom, til slaver og slavekvinner. Fangevokterne skal bli deres fanger, og de skal herske over sineundertrykkere.


text:
Den dagen Herren lar deg hvile fra ditt strev og din uro og det harde slavearbeidet som ble lagt på deg,


text:
skal du stemme i denne spottevisen om kongen av Babel: Det er ute medundertrykkeren, ute med tyranniet.


text:
Selv sypressene og sedrene på Libanon jublerfor din skyld: «Etter at du falt, kommer ingen opp og feller oss.» 


text:
Dødsriket der nede rister når du kommer. For din skyld vekker det dødningene, alle som hersket på jorden, og får kongene over alle folkeslag til åreise seg fra sine troner.


text:
Du som var så stolt, er støtt ned til dødsriket med klangen av dine harper. En seng av ormer er redd opp for deg, og mark skal være ditt teppe.


text:
Du har falt fra himmelen, du morgenstjerne, morgenrødens sønn! Du er slengt til jorden, du som seiret over folkeslag.


text:
Det var du som sa i ditt hjerte: «Til himmelen vil jeg stige opp, høyere enn Guds stjerner reiser jeg min trone. Jeg tar plass der guder samles, på fjellet lengst i nord.


text:
De som ser deg, stirrer på deg, ser grundigpå deg: «Er dette den mannen som fikk jorden til åriste og kongerikene til åskjelve,


text:
Men du er slengt bort og uten grav, en forkastet spire, dekket av drepte som er gjennomboret av sverd og kastet ned i steinhulen som et nedtråkket lik.


text:
Du får ikke komme i grav slik som de, for landet ditt har du ødelagt, folket ditt har du slått i hjel. Den slekten som handler ondt, skal aldri mer nevnes.


text:
Gjør slaktebenken klar til barna på grunn av fedrenes synd! De skal ikke stå opp og erobre jorden og fylle verden med byer.


text:
Jeg vil stå opp mot dem, sier Herren over hærskarene. Jeg vilutslette Babels navn og rest, både barn og etterkommere, sier Herren.


text:
Jeg skal gjøre byen til en sump der hegrer holder til. Jeg skal feie den bort med en kost som legger øde, sier Herren over hærskarene.


text:
Herren over hærskarene har sverget: Sannelig, som jeg har tenkt, skal det bli, og det jeg har bestemt, skal skje.


text:
Jeg vil knuse Assur i mitt land og tråkke ham ned på mine fjell. Hans åk skal tas av dem og byrden tas bort fra deres skulder.


text:
Når Herren over hærskarene har en plan, hvem kan hindre den? Når hans hånd er rakt ut, hvem kan vende den bort?


text:
Gled deg ikke, du Filisterland, over at staven som slo deg, er brukket. For av slangens røtter kommer en giftig orm, og fruktenblir en flygende seraf.


text:
Svake skal beite på min eng, trygt skal fattige slåseg ned. Men jeg skal drepe din rot med sult, og din rest skal bli slått i hjel.


text:
Hyl, du port, og skrik, du by, skjelv, hele du Filisterland! For det kommer en røyk fra nord, og ingen bryter ut av fiendens rekker.


text:
Hvilket svar skal folkets sendebud få? At Herren har grunnlagt Sion, og der skal de hjelpeløse i folket hans finne tilflukt.


text:
Budskap om Moab. I en natt av vold gikk Ar-Moab til grunne. I en natt av vold gikk Kir-Moab til grunne.


text:
De går opp til tempelet, Dibon går til offerhaugenefor ågråte. Moab sørger over Nebo og Medeba. Hvert hode er snauklipt, alt skjegg er raket av.


text:
Hesjbon og Elale klager, skrikene høres helt til Jahas. Derfor roper Moabs krigere, de skjelver og mister motet.


text:
Mitt hjerte klager over Moab. De flykter til Soar og Eglat-Sjelisjia, gråtende går de opp bakkene til Luhit, på veien til Horonajim klager de høyt over sammenbruddet.


text:
For Nimrim-vannet blir til ørkenland, gresset tørker bort, engen visner, det finnes ikke noe som er grønt.


text:
For Dimons vann er fullt av blod, og enda sender jeg mer mot Dimon: løver mot dem som slapp unna fra Moab, og mot dem som er igjen i landet.


text:
«Gi oss råd og finn enutvei! La din skygge bli som natten ved høylys dag. Skjul dem som er drevet bort, svik ikke dem som har flyktet!


text:
La dem som er drevet bort fra Moab, få holde til hos deg! Vær et skjulested for dem mot den som herjer!» Nårundertrykkelsen er over og herjingen slutt, når den som tråkker ned, er borte fra landet,


text:
da skal det i godhet reises en trone. På den skal det i troskap sitte en dommer i Davids telt, en som søker rett og fremmer rettferd.


text:
Derfor sørger Moab over Moab, alle sørger de, ja, motløse skal dere sukke over rosinkakene i Kir-Hareset.


text:
For vinmarkene i Hesjbon er tørket inn, og vinstokkene i Sibma. Herrer over folkeslag ble slått til jorden av de røde druene som nådde helt til Jaser og vokste vilt i ødemarken. Rankene spredte seg og nådde helt til sjøen.


text:
Derfor gråter jeg med Jaser over vinstokkene i Sibma. Jeg vanner deg med mine tårer, Hesjbon og Elale. For det er slutt på de glade ropene over din frukt og din grøde.


text:
Glede og jubel er blitt borte fra hagene, og på vinmarkene er det ingen som synger eller roper. Ingen tråkker druer i vinpressene, de glade ropene har stilnet.


text:
Men når Moab viser seg og sliter seg ut på offerhaugen, når han går til sin helligdom for å be, er det til ingen nytte.


text:
Men nåsier Herren: Om tre år, slik som leiefolk regner årene, skal Moabs ære bli til vanære, så folkerikt det er, og de få som blir igjen, skal bli maktesløse.


text:
Efraim skal miste sin borg og Damaskus sitt kongedømme. Med resten av Aram skal det gå som med israelittenes herlighet, sier Herren over hærskarene.


text:
Det blir som når en høster korn og hånden samler kornet og skjærer aksene av. Det blir som når en sanker aks i Refa'im-dalen,


text:
som når en slår ned oliven og bare en etterhøst blir igjen, to–tre oliven øverst i treet og fire–fem på greinene, sier Herren, Israels Gud.


text:
De skal ikke vende blikket mot altrene som deres hender har laget, og ikke se på det deres fingre har skapt, Asjera-stolpene og røkelsesaltrene.


text:
Den dagen skal de trygge byene deres bli så øde som de stedene hevittene og amorittene forlot da israelittene kom. Alt skal bli til ødemark.


text:
For du har glemt Gud, din frelser, og ikke husketdin trygge klippe. Derfor kan du plante de fineste hager og sette fremmede vinranker der,


text:
du kan få dem til åvokse den dagen du planter, til åspire den morgenen du så r, men høsten svikter den dagen sykdom oguhelbredelig skade kommer.


text:
Ve! Et drønn av mange folk, et drønn som når havet drønner. En larm fra folkeslag, som larmen fra veldige vann larmer de,


text:
folkeslagene larmer som veldige vann. Men når han truer dem, flykter de langt bort. De jages som agner for vinden på haugene, som tistler for stormen.


text:
Om kvelden er det redsel, men før morgenen gryr, er de borte. Slik går det med dem som plyndrer oss, sliktutbytte får de som raner oss.


text:
landet som sender budbærere over havet i sivbåter på vannet. Dra, dere raske sendebud, til det høyvokste og glinsende folket, et folk som fryktes vidt omkring, et folk i rekke på rekke som tramper andre ned, i et land gjennomskåret av elver.


text:
Alle dere som bor i verden, dere som holder til på jorden, se opp når de løfter banneret på fjell, og lytt når de blåser i horn!


text:
For så sier Herren til meg: Fra min bolig vil jeg se på og holde meg i ro lik heten som dirrer i lyset, lik tåkedis i heten om høsten.


text:
For før høsten, når blomstringen er slutt og blomstene blir til kart, skjærer han skuddene av med kniv, fjerner vinranker, kaster dem fra seg.


text:
Alt skal bli overlatt til rovfugl i fjellet og villdyr på marken. Rovfugl er over dem om sommeren, alle villdyr om vinteren.


text:
På den tid skal de komme med gaver til Herren over hærskarene fra det høyvokste og glinsende folket, et folk som fryktes vidt omkring, et folk i rekke på rekke som tramper andre ned, i et land gjennomskåret av elver, til stedet der navnet til Herren over hærskarene bor, til Sion-fjellet.


text:
Budskap om Egypt. Se, Herren rir på raske skyer og kommer til Egypt. Egypts av guder skjelver for ham, og egypternes hjerte smelter i brystet.


text:
Jeg hisser opp egypter mot egypter, bror skal kjempe mot bror, mann mot mann, by mot by, kongerike mot kongerike.


text:
Det er tomt for ånd i egypterne, jeg gjør ende på planene deres. De vender seg til av guder og gjengangere, til gjenferd og spådomsånder.


text:
Men jeg vil overgi egypterne i en hard herres hånd. En mektig konge skal herske over dem, sier Herren, hærskarenes Herre.


text:
Fiskerne sørger, alle som fisker med krok i Nilen, klager, de som setter garn i vannet, visner bort.


text:
Ja, dårer er fyrstene i Soan, faraos vismenn gir dumme råd. Hvordan kan dere si til farao: «Jeg er sønn av vismenn, sønn av fortidens konger?» 


text:
Hvor er nåvismennene dine? La dem kunngjøre og fortelle deg hvilken plan Herren over hærskarene har lagt for egypterne.


text:
Blant dem har Herren øst ut en ånd som gjør svimmel. De har fått egypterne til å fare vill hva de enn gjør, slik en drukkengår seg vill i sitt eget spy.


text:
For egypterne skal ingenting lykkes, enten det er hode eller hale, palmegrein eller siv som gjør det.


text:
Den dagen skal egypterne være som kvinner. De skal skjelve av frykt fordi Herren over hærskarene har løftet sin hånd og svinger den over dem.


text:
Juda-landet skal bli en skrekk for egypterne. Så ofte noen nevner det, skal de frykte den plan som Herren over hærskarene har lagt for dem.


text:
Den dagen skal det være fem byer i Egypt som taler Kanaans språk og sverger troskap til Herren over hærskarene. En av dem skal hete Ir-Haheres.


text:
Det skal være til tegn og vitnesbyrd for Herren over hærskarene i Egypt. Når de roper til Herren og klager overundertrykkerne, skal han sende dem en frelser og stridsmann, og han skal fri dem ut.


text:
Da skal Herren gi seg til kjenne for egypterne, på den dagen skal egypterne lære ham å kjenne. De skal dyrke ham med slaktoffer og grødeoffer, avlegge løfter for Herren og innfri dem.


text:
Herren skal slåegypterne –slå, men også helbrede. De skal vende om til Herren, og han vil bønnhøre dem og helbrede dem.


text:
Den dagen skal det være en hovedvei fra Egypt til Assur. Assyrerne skal komme til Egypt og egypterne til Assur, og Egypt skal tilbe sammen med Assur.


text:
Herren over hærskarene skal velsigne dem og si: Velsignet er Egypt, mitt folk, Assur, et verk av min hånd, og Israel, min eiendom!


text:
På den tiden talte Herren gjennom Jesaja, sønn av Amos. Han sa: «Gåog ta sekkestrien av hoftene dine og skoene av føttene!» Han gjorde det og gikk naken og barbeint.


text:
Og Herren sa: Slik min tjener Jesaja har gått naken og barbeint i tre år til tegn og varsel mot Egypt og Kusj,


text:
slik skal assyrerkongen drive med seg krigsfangene fra Egypt og de bortførte fra Kusj, både unge og gamle, nakne, barbeinte og med bar bak, til vanære for Egypt.


text:
Den dagen skal de som bor på disse strendene, si: «Se, slik er det gått med vårt håp, med dem vi flyktet til for å få hjelp, for å bli berget fra assyrerkongen. Hvordan skal så vi slippe unna?» 


text:
Budskap om ørkenen ved havet. Som stormen farer gjennom Negev, slik kommer det fra ørkenen, fra landet der redsel rår.


text:
Et hardt syn har jeg fått se: Svikere sviker, hærmenn herjer. «Fram, du Elam! Til angrep, du Media! Hvert sukk gjør jeg ende på.» 


text:
Derfor rykker det i hoftene mine, rier tar meg som hos en fødende kvinne. Jeg er så forvirret at jeg ikke kan høre, så redd at jeg ikke kan se.


text:
Ser han et tog med hestespann, et tog med esler, et tog med kameler, da skal han lytte, lytte og lytte!» 


text:
Se, der kommer et tog av vogner med folk og hestespann!» Så tok han til orde og sa: «Falt, falt er Babel! Alle byens gudebilder ligger knust på jorden.» 


text:
Å, mitt folk, du som er tresket på treskeplassen! Det jeg har hørt fra Herren, hærskarenes Gud, Israels Gud, det har jeg kunngjort for dere.


text:
Budskap om Duma. Noen roper til meg fra Se'ir: «Vekter, hvor langt på natt, vekter, hvor langt på natt?» 


text:
Vekteren svarer: «Det kommer en morgen, men også en natt. Vil dere spørre, så spør! Kom tilbake en annen gang!» 


text:
For så har Herren sagt til meg: Om ett år, slik leiefolk regner året, skal det være slutt på all herligheten i Kedar.


text:
Du som er full av høye rop, du larmende by, du jublende by! Dine drepte er ikke drept med sverd, de er ikke døde i krig.


text:
Dine høvdinger flyktet, alle som en. Uten at buen ble brukt, ble de fanget. Alle de fant, ble fanget, enda de rømte langt av sted.


text:
Derfor sier jeg: «Se ikke på meg når jeg gråter bittert! Press ikke på meg trøst når mitt folks datter er ødelagt.» 


text:
En dag med redsel, nedtråkking og forvirring fra Herren, hærskarenes Gud, i Syne-dalen: Murer ble brutt ned, og skrik steg mot fjellet.


text:
dere laget en dam mellom de to murene for vannet fra Gamledammen. Men dere så ikke etter ham som gjorde dette, dere så ikke mot ham som planla det for lenge siden.


text:
Herren, hærskarenes Gud, kalte dere den dagen til ågråte og klage, til årake dere snaue og kle dere i sekkestrie.


text:
Men se, det er jubel og glede! Dere slår i hjel okser og slakter sauer, spiser kjøtt og drikker vin. «Spis og drikk, for i morgen dør vi!» 


text:
Men Herren over hærskarene har åpenbart for mine ører: «Sannelig, denne skylden blir ikke sonet så lenge dere lever!» sier Herren, hærskarenes Gud.


text:
Hva har du her, og hvem har du der, siden du huggerdeg ut en grav? Han huggerseg en grav på et høyt sted, huler ut for seg en bolig i berget.


text:
nøste deg til et nøste, kaste deg som en ball til et vidstrakt land. Der skal du dø, og der skal dine stasvogner ende, du skamplett på din herres hus!


text:
Jeg vil kle ham i din drakt, spenne ditt belte om ham og legge din makt i hans hender. Han skal være en far for Jerusalems innbyggere og Judas hus.


text:
Jeg legger nøkkelen til Davids hus på hans skulder. Når han åpner, skal ingen lukke, og når han lukker, skal ingen åpne.


text:
På ham skal de henge hele tyngden av hans fars hus, både spirer og blad, alle småkar, fra skåler til krukker.


text:
Den dagen, sier Herren over hærskarene, skal den løsne, knaggen som var slått inn på et sikkert sted. Den skal rives ut og falle ned, og det som hang på den, skal knuses. For Herren har talt.


text:
Budskap om Tyros. Klag, dere Tarsis-skip! Altutslettet, husene borte! Da de kom fra kitteerlandet, fikk de se det.


text:
over de veldige vann. Sjihors så korn og Nilens kornhøst ga byen inntekt, den var folkenes markedsplass.


text:
Skam deg, Sidon, du festning ved havet. For havet sier: «Jeg har ikke rier og føder ikke, jeg fostrer ikke gutter og oppdrar ikke jenter.» 


text:
Er dette den jublende byen deres, den som ble til i eldgammel tid, som førte sitt folk på raske føtter til fjerne steder der de kunne bo?


text:
Hvem har planlagt dette mot kroningsbyen Tyros, der kjøpmennene var fyrster, der kremmerne var de fornemste på jorden?


text:
Herren over hærskarene har planlagt det for åydmyke alt som er stort og stolt, og vanære alle de fornemme på jorden.


text:
Herren har rakt ut sin hånd over havet og fått kongeriker til åskjelve. Han har befalt at Kanaans festninger skal utslettes.


text:
Han sa: Du skal ikke juble mer, datter Sidon, du mishandlede jomfru. stå opp og dra til kitteerne! Heller ikke der skal du finne ro.


text:
Se kaldeernes land! De er folket, ikke Assur. De overlot byen til ørkendyr, de reiste sine beleiringstårn, jevnet borgene med jorden og la byen i grus.


text:
På den tid skal Tyros bli glemt i sytti år, så lenge som en konges levetid. Men når de sytti årene er til ende, skal det gå Tyros som det heter i visen om horen:


text:
Ta din lyre og gårundt i byen, du glemte hore. Spill vakkert, syng alt du kan, og folk vil minnes deg.


text:
Når de sytti årene er til ende, skal Herren ta seg av Tyros. Da skal byen igjen få horepenger og drive hor med alle kongeriker på jorden.


text:
Men den vinning og lønn som byen få r, skal være hellig for Herren. Det skal ikke samles og ikke gjemmes. De som bor foran Herrens ansikt, skal få denne fortjenesten, så de kan spise seg mette og kle seg flott.


text:
Da går det folk som prest, slave som herre, slavekvinne som husfrue, kjøper som selger, långiver som låntaker, innkrever som skyldner.


text:
Jorden er vanhelliget av dem som bor der. For de har overtrådt lover, forandret forskrifter, brutt den evige pakt.


text:
Derfor blir jorden fortært av forbannelse. De som bor der, må bøte for sin skyld. Derfor brenner de som bor på jorden, bare en liten rest blir tilbake.


text:
For blant folkene på jorden skal det bli som når en slår ned oliven, som når de siste druene plukkes.


text:
Fra jordens ende hører vi sanger til Den rettferdiges pris. Men jeg må si: Det er ute med meg, ute med meg, ve meg! Svikere sviker! Svik! Svikere sviker!


text:
Den som flykter fra gru, skal falle i grav, kommer han seg opp av graven, skal han fanges i garnet. For slusenei det høye er åpnet, og jordens grunnvoller skjelver.


text:
Jorden sjangler som en drukken og svaier som et skur. Synden ligger tungt på den, den faller og reiser seg ikke mer.


text:
Da skal månen bli til spott og solen til skamme. For Herren over hærskarene er konge på Sion-fjellet og i Jerusalem. Hans eldste skal se hans herlighet.


text:
Herre, du er min Gud. Jeg lovsynger deg og priser ditt navn. Du har gjort under slik du planla i gammel tid, i troskap og trofasthet.


text:
Byen gjorde du til en steinrøys, festningsbyen til en ruin. De fremmedes borg er ingen by mer. Aldri skal den bygges opp igjen.


text:
Du ble et vern for de svake, et vern for de fattige i deres nød, et ly mot styrtregn, en skygge mot heten. For voldsmenns pust er som styrtregn mot muren,


text:
som hete i et uttørret land. Du får de fremmedes larm til åstilne. Som en sky gir skygge mot heten, blir sangen av voldsmenn dempet.


text:
På dette fjellet skal Herren over hærskarene gjøre i stand for alle folk et festmåltid med fete retter, et festmåltid med gammel vin, med fete, margfulle retter og gammel, klaret vin.


text:
På dette fjellet skal han sluke sløret som tilslører alle folk, dekket som tildekker alle folkeslag.


text:
Han skal sluke døden for evig. Herren Gud skal tørke tårene fra hvert ansikt. Han skal ta bort sitt folks vanære fra hele jorden. For Herren har talt.


text:
Den dagen skal de si: «Se, dette er vår Gud! Vi håpet på ham, og han frelste oss. Dette er Herren, vi håpet på ham. La oss juble og glede oss over hans frelse!» 


text:
For Herrens hånd skal hvile over dette fjellet. Men Moab skal han tråkke ned slik halm tråkkes ned i gjødselvann.


text:
Der strekker han hendene ut lik en svømmer som legger på svøm. Men Gud slår hans hovmod ned, selv om han kaver med hendene.


text:
På den dagen skal denne sangen synges i Juda-landet: Byen er vår styrke. Til frelse reiser han voller og vern.


text:
Han har bøyd dem som bor i det høye, den opphøyde byen river han ned, river ned til grunnen og legger den i støvet.


text:
den vei dine lover viser. Herre, vi har satt vårt håp til deg, sjelen lengter etter deg og ditt navn.


text:
Min sjel lengter etter deg om natten, ja, ånden i meg leter etter deg. For når dine lover gjelder på jorden, lærer de rettferd, de som bor i verden.


text:
Om den urettferdige får nåde, lærer han ikke rettferd. Han gjør uretti rettens land og ser ikke Herrens høyhet.


text:
Herre, din hånd er løftet, men ingen ser det. De skal se din lidenskap for folket og skamme seg. Ild skal fortære dine motstandere!


text:
Døde blir ikke levende, dødninger står ikke opp. For du har krevd dem til regnskap og tilintetgjort dem, utslettet hvert minne om dem.


text:
Du har gjort folket større, Herre, gjort folket større og vist din herlighet, du harutvidet alle landets grenser.


text:
Slik en kvinne vrir seg og skriker når riene kommer og hun skal føde, slik er vi for ditt ansikt, Herre.


text:
Vi var med barn, vi fikk rier, men vi fødte vind. Vi har ikke brakt landet frelse, ingen blir født til å bo på jorden.


text:
Dine døde skal bli levende, mine lik skal stå opp. Våkn opp og rop av fryd, dere som ligger i støvet! For din dugg er en dugg av lys, og jorden gjør dødninger levende.


text:
Gå, mitt folk! gå inn i dine rom og lukk dørene etter deg! Hold deg skjult et øyeblikk til harmen er gått over!


text:
Og se, Herren går ut fra sitt sted for åkreve dem som bor på jorden, til regnskap for deres synd. Jorden skal vise fram sitt blod og ikke lenger skjule de drepte.


text:
Den dagen skal Herren straffe med sitt harde og store og sterke sverd den flyktende slangen Leviatan, den buktende slangen Leviatan. Han skal drepeuhyret i havet.


text:
Jeg, Herren, vokter den og vanner den til alle tider. Jeg vokter den dag og natt så ingen skal skade den.


text:
Har han slått dem slik han slo den som slo dem? Eller ble de drept slik de som drepte dem, ble drept?


text:
Ved åskremme dem opp og jage dem bort gikk du i rette med dem. Han drev dem bort med sin sterke storm på østavindens dag.


text:
Slik skal Jakobs skyld bli sonet, dette er fruktene av at hans synd blir tatt bort: Hver alterstein skal bli knust som kalkstein. Asjera-stolpene og røkelsesaltrene skal ikke bli stående.


text:
Ensom er festningsbyen, en folketom boplass, forlatt som en ørken. Der beiter kalven, den legger seg og eter opp hver kvist.


text:
Når greinene tørker, blir de knekket. Kvinner kommer og tenner opp med dem. Dette er ikke et folk med forstand. Han som laget det, vil ikke forbarme seg, han som formet det, vil ikke være nådig.


text:
På den dagen skal Herren slåkorn ut av aksene fra Storelven til Egypterbekken, og dere israelitter skal samles inn én og én.


text:
Den dagen skal de blåse i et stort horn. Og de bortkomne i Assur og de som er spredt omkring i Egypt, skal komme og tilbe Herren på det hellige fjell i Jerusalem.


text:
Ve den prektige kransen, Efraims herlige hodepryd, en visnende blomst. Efraims fruktbare landskap krones av fulle menn utslått av vin.


text:
Se, Herren har en som er sterk og mektig som en haglskur og en herjende storm, som en kraftig regnskur med vann som flommer. Med hånden slår han den prektige kransen til jorden,


text:
Den visnende blomsten, hans herlige hodepryd på toppen av den fruktbare dalsiden, skal bli som en forsommerfiken: så fort noen ser den og får den i hånden, sluker han den.


text:
Den dagen skal Herren over hærskarene bli en fager krans og en strålende krone for den rest som er igjen av hans folk.


text:
Han skal gi rettens ånd til den som sitter til doms, og styrke til dem som slår angrep tilbake fra porten.


text:
Ogsådisse sjangler av vin, raver av sterk drikk: Prest og profet sjangler av drikk, er fortumletav vin, raver av drikk, sjangler når de har syn, vakler når de dømmer.


text:
Hvem vil han gi kunnskap, hvem vil han forklare sitt budskap? De som er avvent fra melk, som er tatt fra brystet?


text:
Så skal Herrens ord til dem bli: «Sav lasav, sav lasav, kav lakav, kav lakav, litt her, litt der!» –såde skal snuble når de går, falle bakover og skamslåseg, gå i snaren og bli fanget.


text:
For dere sier: «Vi har sluttetpakt med døden og gjort avtale med dødsriket. Når flommen kommer strømmende, skal den ikke nåoss. For vi har gjort løgn til vårt ly og gjemt oss bak svik.» 


text:
Derfor, så sier Herren Gud: Se, jeg legger en grunnstein på Sion, en stein som er utprøvd, en kostbar hjørnestein, et sikkert fundament. Den som tror, har ingen hast.


text:
Jeg vil gjøre rett til må lesnor, rettferdighet til vektlodd. Hagl skal feie bort løgnens ly, vann skal oversvømme gjemmestedet.


text:
Pakten med døden skal oppheves, avtalen med dødsriket skal ikke ståved lag. Når flommen kommer strømmende, skal dere tråkkes ned.


text:
Hver gang den kommer, skal den ta dere. For den kommer morgen etter morgen, dag og natt. Den som forstår budskapet, må skjelve.


text:
For Herren skal reise seg som på Perasim-fjellet og rase som i dalen ved Gibeon. Han skal gjøre sin gjerning, enunderlig gjerning. Han skal utføre sitt verk, et fremmed verk.


text:
Og nå, hold opp med åspotte så lenkene ikke blir strammet. For fra Herren, hærskarenes Gud, har jeg hørt atutslettelse er bestemt for hele jorden.


text:
Når han har jevnet åkeren, sprer han ikke da dill og strør ut karve, sår han ikke hvete i rader, bygg på et egnet sted og spelt langs kantene?


text:
For dill blir ikke tresket med slede, og karve blir ikke overkjørt av vognhjul. Nei, dill blir banket ut med stav og karve med en kjepp.


text:
Blir brødkornet knust? Nei, en tresker det ikke for alltid. En driver vognhjul og hester over det, men lar dem ikke knuse kornet.


text:
Da blir du bøyd og må tale fra jorden, nede fra støvet kommer ditt ord, som gjenferd fra jorden er din stemme, fra støvet hvisker du ditt ord.


text:
De mange frekke skal bli som fint støv, de mange voldsmenn som fykende agner. Plutselig, på et øyeblikk


text:
kommer straffen fra Herren over hærskarene, med torden og jordskjelv og tunge drønn, med vindkast og storm og fortærende ild.


text:
Som en drøm, et syn om natten, skal de mange folkeslagene være som kjemper mot Ariel, alle som kjemper mot byen og borgen og gjør det trangt for den.


text:
Det blir som når den sultnedrømmer, og se, der er mat! og han våkner og er like sulten, som når den tørste drømmer, og se, der er drikke! og han våknerutslitt og tørst. Slik skal det gå med de mange folkeslagene som kjemper mot Sion-fjellet.


text:
Forvirr dere selv og vær forvirret, kleb øynene igjen og vær blinde! Vær fulle, men ikke av vin, sjangle, men ikke av sterk drikk!


text:
For Herren har øst over dere en ånd som gir dyp søvn. Han har lukketøynene deres –profetene, og dekket til hodene deres –seerne.


text:
For dere har hvert syn blitt som ord i en forseglet bok. Om en gir den til en som forstår skrift, og sier: «Les dette!» Så svarer han: «Jeg kan ikke, den er forseglet.» 


text:
Om en gir boken til en som ikke forstår skrift, og sier: «Les dette!» Så svarer han: «Jeg forstår ikke skrift.» 


text:
Herren sa: Dette folket kommer nær meg med munnen og ærer meg med leppene, men hjertet er langt borte fra meg, og den frykt de har for meg, er et tillært menneskebud.


text:
Derfor vil jeg fortsette å forundredette folket på underlig og underfullt vis. Da skal visdommen til deres vise forgå, og klokskapen til deres kloke skal skjule seg.


text:
Ve dem som søker ned i dypet, bort fra Herren, for åskjule sin plan! I mørket skjer gjerningene deres. De sier: «Hvem ser oss? Hvem vet om oss?» 


text:
Dere snur det opp ned! Skal ikke pottemakeren settes høyere enn leiren? Kan verket si om håndverkeren: «Han har ikke laget meg», og karet om pottemakeren: «Han forstår ingenting»?


text:
Igjen skal de hjelpeløse glede seg i Herren, de fattigste blant mennesker skal juble over Israels Hellige.


text:
de som med sitt ord dømte folk skyldige, la snarer for den som hevdet retten i byporten, og med tomme ord drev rettferdige bort.


text:
Derfor, så sier Herren til Jakobs hus, han som fridde Abraham ut: Nå skal ikke Jakob bli til skamme, nå skal ikke ansiktet hans blekne mer.


text:
For når han og barna hans ser det mine hender har gjort blant dem, da skal de hellige mitt navn, de skal hellige ham som er Jakobs Hellige, og skjelve for Israels Gud.


text:
Ve de trassige barna! sier Herren. De gjennomfører planer som ikke er fra meg, og slutterforbund som ikke er i min ånd. Slik legger de synd til synd.


text:
De drar ned til Egypt for åsøke vern hos farao og finne ly i skyggen av Egypt, men de spør ikke meg om råd.


text:
men de blir alle til skamme hos et folk som ikke kan hjelpe dem, som verken er til hjelp eller nytte, men bare til skam og vanære.


text:
Budskap om dyrene i Negev. Gjennom et land med nød og trengsel, løver og løvinner, hoggorm og flygende serafslanger fører de sin rikdom på eselrygg, sine skatter på kamelpukler til et folk som ikke kan hjelpe.


text:
Gånåinn og skriv dette på en tavle for dem, skriv det inn i en bokrull så det for kommende dager kan være et vitnesbyrd til evig tid.


text:
De sier til seerne: «Ikke se!» og til profetene: «Ikke bring oss syner om det som er rett! Si oss glatte ord, bring oss illusjoner.


text:
Derfor sier Israels Hellige: Dere forkastet dette ordet, stolte på vold og svik og støttet dere til slikt.


text:
Derfor blir deres skyld lik en sprekk somutvider seg i en høy mur, til muren plutselig, på et øyeblikk, faller sammen og blir knust.


text:
Den blir knust slik et leirkar blir slått i stykker og ikke tatt vare på. Blant stykkene finnes det ikke ett skår som kan brukes til å hen glør fra ildstedet eller til åøse vann fra brønnen.


text:
For så sier Herren Gud, Israels Hellige: «Hvis dere vender om og holder dere i ro, skal dere bli frelst. I stillhet og tillit skal deres styrke være.» Men dere ville ikke.


text:
Dere sa: «Nei, vi rømmer til hest!» Jammen skal dere rømme! «Vi rir på raske hester!» De som forfølger, er raskere!


text:
Tusen skal flykte når én mann truer, for trusselfra fem skal dere rømme til det ikke er annet igjen av dere enn en stang på en fjelltopp, et banner på en haug.


text:
Og derfor lengter Herren etter å vise dere nåde, derfor reiser han seg for å vise barmhjertighet. For Herren er rettens Gud. Salige er alle som venter på ham!


text:
Du folk på Sion, du som bor i Jerusalem, gråt ikke mer! Når du roper, vil han være deg nådig. Når han hører, vil han svare deg.


text:
Herren gir dere nødens brød og trengselens vann. Men din lærer skal ikke lenger skjule seg. Dine øyne skal se læreren,


text:
og dine ører skal høre dette ordet bak deg: «Dette er veien, gåpåden!» når du vil til høyre eller til venstre.


text:
Da skal dere regne somurenede sølvkledde gudebildene du har, og gullplatene på de støpte bildene. Du skal slenge dem bort somurenefiller. «Skitt!» skal du si.


text:
Da skal han gi regn til kornet du sår i åkeren, og brød av grøden som åkeren bærer, og det skal være rikelig og raust. Den dagen skal buskapen din få beite på vidstrakte marker.


text:
På alle høye fjell og alle store hauger skal det være bekker og rennende vann på den store drapsdagen når tårnene faller.


text:
Månen skal lyse som solen, og sollyset skal bli sju ganger så sterkt, lik lyset for sju dager, den dagen Herren forbinder sitt knuste folk og helbreder såret etter slagene.


text:
Se, Herrens navn kommer fra det fjerne. Hans vrede er brennende, hans byrde er tung, hans lepper er fulle av harme, hans tunge er som fortærende ild.


text:
Hans pust er lik en flommende elv som rekker til halsen. Han legger et åk av løgn på folkeslagene, et bissel som fører vill, i folkenes munn.


text:
Da skal det lyde sang hos dere som den natten man helliger seg til fest, og hjertet skal glede seg lik en som kommer med fløytespill til Herrens fjell, til Israels klippe.


text:
Herren lar sin veldige røst lyde og viser sin arm som slår med brennende vrede og fortærende ild, med storm og styrtregn og haglsteiner.


text:
Og til hver omgang Herren gir når han svinger sin straffende stokk over ham, høres tromme og lyre. I striden svinger han sin arm og fører kampen mot ham.


text:
Ja, et ildsted er alt gjort i stand og er bestemt for kongen. Bålet er gjort høyt og vidt med ild og ved i mengde. Som en svovelstrøm skal Herrens pust sette det i brann.


text:
Ve dem som drar ned til Egypt etter hjelp! De støtter seg til hester, de stoler på vogner fordi de er mange, og på ryttere fordi de er tallrike. Men de vender seg ikke til Israels Hellige, de søker ikke Herren.


text:
Men også han er vis. Han larulykken komme, sine ord tar han ikke tilbake. Han reiser seg mot de ondes hus og motugjerningsmenn som kommer til hjelp.


text:
Egypterne er mennesker, ikke guder, hestene er kjøtt, ikke ånd. Herren strekker ut hånden. Da snublerden som hjelper, da faller den som hjelpes, de skal gå til grunne alle sammen.


text:
For så har Herren sagt til meg: Slik løven og ungløven knurrerover sitt bytte og ikke blir skremt av rop eller dukkerseg for ståk når en stor flokk gjetere samler seg mot dem, slik skal Herren over hærskarene stige ned og stride mot Sions fjell og høyde.


text:
Lik flygende fugler skal Herren over hærskarene forsvare Jerusalem, forsvare og berge, gåforbi ogutfri.


text:
Den dagen skal alle forkaste av gudeneav sølv og av gudeneav gull som deres egne hender har laget til synd.


text:
Assur skal falle, men ikke for manns sverd, han skal felles, men ikke av menneskesverd. Han skal flykte for sverdet, hans unge menn må gjøre tvangsarbeid.


text:
Hans klippe skal dra bort i redsel, hans fyrster skremmes bort fra banneret, sier Herren, han som har en ild i Sion og en ovn i Jerusalem.


text:
De skal være som et ly mot vinden og et skjul mot styrtregn, som rennende bekker i tørt land, som skyggen av en mektig klippe på utpint jord.


text:
For dåren taler dårskap, hans hjerte volder ondt: Han gjør gudløs gjerning, taler galt om Herren, lar den sultnesavne mat og den tørste mangle drikke.


text:
Kjeltringens våpen er onde. Han legger skamløse planer, vil skade de hjelpeløse med løgn når den fattige taler sin sak.


text:
over mitt folks jord, der torn og tistel skyter opp, ja, over hvert lykkelig hus i den jublende byen.


text:
For borgen er oppgitt og den larmende byen forlatt. Haug og vakttårn er for alltid blitt gjemmesteder der villesler gleder seg og buskaper beiter,


text:
helt til Ånd blir øst ut over oss fra det høye. Da skal ørkenen bli til en frukthage, og en frukthage skal regnes som skog.


text:
Ve deg som herjer, men ikke selv er herjet, ve deg som sviker uten å være sveket! Når du har herjet fra deg, skal du herjes, når du har sveket ferdig, skal de svike deg.


text:
Vær oss nådig, Herre, til deg setter vi vårt håp! Vær vår styrke morgen etter morgen, vår frelse i nødens tid!


text:
Da skal trygge tider komme til deg, rikdom av frelse, visdom og kunnskap, frykt for Herren, det er hans skatt.


text:
Veiene ligger øde, ingen ferdes på stiene mer. Pakten brytes, vitner foraktes, et menneske regnes ikke for noe.


text:
Landet sørger og tørker ut, Libanon visner av skam, Saron er blitt som en ødemark, Basan og Karmel mister løvet.


text:
Synderne på Sion er slått av skrekk, angst griper deugudelige: «Hvem av oss kan bo ved en fortærende ild, hvem av oss kan bo ved evige flammer?» 


text:
«Den som går rettferdig fram, taler det som er rett, forakter fortjeneste avutpressing, vinker bestikkelse bort, lukkerørene for rykter om drap og lukkerøynene for det som er ondt,


text:
I redsel skal ditt hjerte tenke: Hvor er han som talte? Hvor er han som veide? Hvor er han som talte tårnene?


text:
Du kan ikke se det frekke folket, folket med et vanskelig språk som ingen kan skjønne, med stammende tunge som ingen kan forstå.


text:
Se på Sion, våre høytiders by! Dine øyne skal se Jerusalem, en trygg boplass, et telt som ikke skal flyttes, med pluggersom aldri skal rykkes opp, og snorer som ikke skal slites av.


text:
For der er Herren, den mektige, med oss, et sted med brede elver og strømmer. Men der skal ingen båt bli rodd og ingen mektig skute seile.


text:
Tauene dine er slakke, de holder ikke stangen på plass og folder ikke ut banneret. Stort er det byttet som da blir fordelt, selv lamme raner og røver.


text:
Kom og hør, dere folkeslag, lytt, dere folk! Jorden og alt som fyller den, skal høre, verden og alt som spirer der!


text:
For Herren er harm på alle folk, han er vred på hele deres hær. Han har slått dem med bann og gitt dem over til slakting.


text:
Oppløst blir hele himmelens hær, som en bokrull blir himmelen rulletsammen. Hele dens hær skal visne som løvet på vinstokken visner og fruktenpåfikentreet skrumperinn.


text:
For mitt sverd har drukketseg utørst i himmelen, nåfarer det ned over Edom til dom over folket jeg slår med bann.


text:
Herren har et sverd fullt av blod, det drypper av fett, av blod fra lam og bukker, av nyrefett fra værer. Det er offerslakting for Herren i Bosra, stor nedslakting i Edom.


text:
Sammen med dem skal villokser falle, unge stuter og sterke okser. Jorden skal drikke seg utørst av blod og støvet gjødsles med fett.


text:
Verken dag eller natt skal det slukne, evig skal røyken stige. Fra slekt til slekt skal det ligge øde, evig og aldri skal noen krysse det.


text:
Pelikan og hegre skal ta det i eie, ugle og ravn skal bo i det. må lesnor og lodd skal strekkes over det, landet skal bli øde og tomt.


text:
I slottene vokser det tornekratt, nesler og tistler i borgene. Landet blir boplass for sjakaler, tilholdssted for strutser.


text:
Hyener og ørkendyr møtes, bukkerkaller på hverandre. også Lilit slår seg til ro der og finner seg et hvilested.


text:
Småuglerbygger rede og legger sine egg der, ruger og klekker dem ut i skyggen. Falkene samles der med hverandre.


text:
Se etter i Herrens bok og les! Ikke én av disse skal mangle, ingen skal lete etter de andre. For Herrens munn har på budt det, det er hans Ånd som samler dem,


text:
og det er han som har kastet lodd for dem. Med må lesnor i hånden deler han landet mellom dem. De skal ta det i eie til evig tid og bo i det fra slekt til slekt.


text:
skal den blomstre og juble, ja, rope av fryd. Libanons herlighet har den fått, Karmels og Sarons glans. De skal få se Herrens herlighet, vår Guds glans.


text:
Si til deurolige hjerter: Vær sterke, ikke redde! Se, deres Gud! Han kommer med hevn, med gjengjeld fra Gud. Selv kommer han og frelser dere.


text:
Da skal den lamme springe som en hjort, og den stummestunge skal juble. For vann bryter fram i ørkenen og bekker i ødemarken.


text:
Glødende sand blir til innsjø, det tørste land til kilder med vann. Sjakalers boplass blir et hvilested hvor gresset gror mellom rør og siv.


text:
Og der skal det være en vei, Den hellige vei skal den kalles. På den skal ingen uren ferdes. Den skal være der for dem. Ingen som går på veien, selv ikke dårer, skal gåseg vill.


text:
Men der skal det ikke være noen løve, rovdyr skal ikke gåpåden, de skal ikke finnes mer. Men de som er løst ut, skal gåder,


text:
de som Herren har fridd ut, skal vende tilbake. De kommer til Sion med jubel, med evig glede om sin panne. Fryd og glede griper dem, sorg og sukk må flykte.


text:
Det var i det fjortende året Hiskia var konge, at assyrerkongen Sanherib dro opp mot alle de befestede byene i Juda og tok dem.


text:
Assyrerkongen sendte en kommandant med en stor hær fra Lakisj mot kong Hiskia i Jerusalem. Han stilte seg opp ved vannledningen fra Øvredammen, ved veien til vaskeplassen.


text:
Da gikk borgherren Eljakim, sønn av Hilkia, ut til ham sammen med riksskriveren Sjebna og kansleren Joah, sønn av Asaf.


text:
Mener du virkelig at tomme ord er råd og styrke i krig? Hvem er det du stoler på, siden du har gjort opprør mot meg?


text:
Du stoler på Egypt, den brukne rør staven! Om noen støtter seg på den, trenger den inn i hånden hans og gjennomborer den. Slik er farao, kongen i Egypt, mot alle som stoler på ham.


text:
Men hvis du svarer meg: «Det er Herren vår Gud vi stoler på», da spør jeg deg: Var det ikke hans offerhauger og altere Hiskia tok bort da han sa til folket i Juda og Jerusalem: «Bare foran dette alteret skal dere bøye dere og tilbe»?


text:
Inngå nået veddemål med min herre, kongen av Assur: Jeg gir deg to tusen hester hvis du kan skaffe ryttere til dem.


text:
Tror du at jeg har dratt opp mot dette landet for å ødelegge det mot Herrens vilje?Herren selv sa til meg: Dra opp mot dette landet og ødelegg det!


text:
Da sa Eljakim, Sjebna og Joah til kommandanten: «Snakk til dine tjenere på arameisk, for vi skjønner det. Snakk ikke judeisk til oss så folket på muren hører det!» 


text:
La ikke Hiskia få dere til å stole på Herren når han sier: «Herren vil sikkert berge oss; denne byen skal ikke overgis i assyrer kongens hender.» 


text:
inntil jeg kommer og tar dere med til et land som ligner deres eget, et land med korn og ny vin, et land med brød og vingårder.


text:
La ikke Hiskia villede dere og si: «Herren vil berge oss!» Har kanskje andre folks guder reddet sine land fra assyrer kongens hånd?


text:
Så kom borgherren Eljakim, sønn av Hilkia, riksskriveren Sjebna og kansleren Joah, sønn av Asaf, med flerrede klær til Hiskia, og de meldte ham det kommandanten hadde sagt.


text:
De sa til ham: «Så sier Hiskia: Dette er en dag med trengsel, straff og vanære. For barna er kommet til livmormunnen, men det er ingen kraft til å føde.


text:
Kanskje Herren din Gud har hørt de ordene kommandanten har talt, han som er sendt av sin herre, assyrer kongen, for å håne den levende Gud. Kanskje Herren din Gud vil straffe ham for ordene han har hørt. Send nå opp en bønn for den rest som ennå er igjen!» 


text:
sa han til dem: «Si til deres herre: så sier Herren: Vær ikke redd for ordene du har hørt, de hånsordene som assyrer kongens menn har talt mot meg!


text:
Da kommandanten fikk høre at assyrer kongen hadde brutt opp fra Lakisj, dro han bort og fant kongen i kamp mot Libna.


text:
Kongen fikk nå melding om at Tirhaka, kongen i Kusj, var dratt ut for å kjempe mot ham. Da han hørte det, sendte han bud til Hiskia og sa:


text:
Du har selv hørt hva assyrerkongene har gjort med alle landene de har slått med bann og ødelagt. Og så skulle du bli berget?


text:
Er de blitt berget av gudene sine, de folkene som mine fedre gjorde ende på: folkene i Gosan, Harran og Resef eller innbyggerne fra Eden i Telassar?


text:
«Herre over hærskarene, Israels Gud, du som troner over kjerubene. Du alene er Gud over alle kongeriker på jorden, du som skapte himmelen og jorden.


text:
og kastet gudene deres på ilden. Men de er ikke guder, bare et verk av menneskehender, laget av tre og stein. Dem har de ødelagt.


text:
Men du, Herre, vår Gud, frels oss nå fra hans hånd, så alle riker på jorden kan forstå at du alene er Herren.» 


text:
Da sendte Jesaja, sønn av Amos, dette budet til Hiskia: så sier Herren, Israels Gud, om den bønnen du ba til meg om Sanherib, kongen av Assur.


text:
Dette er det ordet som Herren taler mot ham: Jomfruen håner deg, datter Sion spotter deg; datter Jerusalem rister på hodet.


text:
Du lot dine tjenere spotte Herren og sa: «Med mine mange vogner dro jeg opp til de høyeste fjell, til Libanons fjerneste trakter. Der hogg jeg ned høyvokste sedertrær og de fineste sypresser. Jeg nådde den høyeste topp der skogen sto tettest.


text:
For fra Jerusalem kommer en rest, fra Sion-fjellet en flokk som er berget. Herren over hærskarene skal gjøre dette i sin brennende iver.


text:
Så gikk Herrens engel ut og slo i hjel et hundreog åttifem tusen mann i assyrernes leir. Da folk sto opp om morgenen, fikk de se alle de døde kroppene som låder.


text:
«Gåog si til Hiskia: så sier Herren, din stamfar Davids Gud: Jeg har hørt din bønn og sett dine tårer. Se, jeg legger enda femten år til dine levedager.


text:
Nå lar jeg skyggen på Ahas' solur gåti streker tilbake, like langt som den før har gått fram.» Og solen gikk ti streker tilbake, like langt som den før hadde gått fram.


text:
Jeg sa: Jeg får ikke se Herren, Herren i de levendes land. Jeg får ikke se et menneske mer av dem som bor i verden.


text:
Min bolig blir brutt ned, tatt bort fra meg som teltet til en gjeter. Jeg rullersammen mitt liv som en vever, fra renningen skjærer han meg løs. Før dagen blir natt, gjør du ende på meg.


text:
Jeg roper om hjelp til morgenen kommer. Som en løve knuser han alle mine knokler. Før dagen blir natt, gjør du ende på meg.


text:
Jeg piper som svalen og trosten, jeg klynker som en due. Hjelpeløs ser jeg mot det høye. Herre, jeg er presset, gågod for meg, du!


text:
Hva skal jeg si? Han har talt til meg, han har gjort sitt. Bitter til sinns må jeg vandre alle mine år.


text:
Se, til fred ble det bitre, det som var så bittert for meg. Du har reddet min sjel fra ødeleggelsens grav. For du har kastet alle mine synder bak din rygg.


text:
Dødsriket takker deg ikke, døden lovsynger deg ikke, de som har gått i graven, venter ikke på din trofasthet.


text:
Den levende, den levende er det som takker deg slik jeg gjør i dag. En far forteller sine barn om din trofasthet.


text:
På den tiden sendte Babel-kongen Merodak Baladan, sønn av Baladan, brev og gaver til Hiskia. For han hadde hørt at kongen hadde vært syk, men var blitt frisk igjen.


text:
Hiskia ble glad da sendebudenekom. Han viste dem huset der han hadde skattene sine, sølvet og gullet, parfymen og den fineste oljen, hele våpenhuset og alt som fantes i skattkamrene hans. Det var ikke den ting i hele hans slott og rike som Hiskia ikke viste dem.


text:
Da kom profeten Jesaja til kong Hiskia og spurte ham: «Hva sa disse mennene, og hvor kom de fra?» «De kom til meg fra et land langt borte», svarte Hiskia, «fra Babel.» 


text:
«Hva fikk de se i slottet ditt?» spurte profeten. Hiskia svarte: «Alt som finnes i slottet, fikk de se. Det var ikke den ting i skattkamrene som jeg ikke viste dem.» 


text:
Se, dager skal komme da alt som er i slottet ditt, det som fedrene dine har samlet til denne dag, skal føres bort til Babel. Ingen ting skal bli tilbake, sier Herren.


text:
Da sa Hiskia til Jesaja: «Godt er det ordet fra Herren som du har talt.» Men han sa til seg selv: «Det vil jo være fred og trygghet så lenge jeg lever!» 


text:
Tal til Jerusalems hjerte og rop til henne at hennes strid er fullført, at hennes skyld er betalt, at hun har fått dobbelt fra Herrens hånd for alle sine synder.


text:
Hver dal skal heves, hvert fjell og hver haug skal senkes. Bakket land skal bli til slette og kollene til flat mark.


text:
En røst sier: «Rop ut!» Jeg svarer: «Hva skal jeg rope?» «Alle mennesker er gress, all deres troskap er som blomsten på marken.


text:
gå opp på et høyt fjell, du Sions gledesbud! Løft din røst med kraft, Jerusalems gledesbud! Løft din røst, vær ikke redd! Si til byene i Juda: «Se, deres Gud!» 


text:
Se, Herren Gud kommer med styrke, han hersker med sin arm. Se, hans lønn er med ham, de han vant, er foran ham.


text:
Han gjeter sin flokk som en gjeter. Han samler lammene med armen, løfter dem opp i fanget, leder søyene.


text:
Hvem kan må le opp vannet i sin hule hånd, må le himmelen medutspente fingre? Hvem kan samle jordens støv i et mål, veie fjellene med vekt og haugenepåvektskåler?


text:
Hvem har han rådført seg med som kunne gi ham forstand, lære ham rettens vei, lære ham kunnskap og vise vei til innsikt?


text:
Se, folkeslagene er som en dråpe i et spann, som et støvkorn på vektskålen blir de regnet. Se, fjerne kyster veier han som støv.


text:
Et innviet morbærtre blir valgt ut, et tre som ikke morkner. En dyktig håndverker letes opp, for det skal reises et gudebilde som ikke vakler.


text:
Vet dere ikke? Hører dere ikke? Er det ikke fortalt dere fra begynnelsen av? Har dere ikke forstått det fra jorden ble grunnlagt?


text:
Han troner over jordens krets, og de som bor der, er som gresshopper. Han brer himmelen ut som et slør og spenner den ut som et telt til å bo i.


text:
Knapt er de plantet, knapt er de sådd, knapt har de slått rot i jorden, før han blåser på dem så de visner og stormen bærer dem bort som halm.


text:
Løft blikket mot det høye og se: Hvem har skapt alt dette? Han som teller stjerners hær, fører dem ut og kaller dem alle ved navn. Hans kraft er så stor og hans styrke så veldig at ikke én skal mangle.


text:
Hvorfor tenker du, Jakob, hvorfor sier du, Israel: «Min vei er skjult for Herren, min Gud bryr seg ikke om min rett»?


text:
Vet du ikke, har du ikke hørt? Herren er den evige Gud som skapte jordens ender. Han blir ikke trett og ikke sliten, ingen kanutforske hans forstand.


text:
Men de som venter på Herren, får ny kraft, de løfter vingene som ørnen, de løper og blir ikke slitne, de går og blir ikke trette.


text:
Vær stille for meg, dere kyster! Folkene skal få ny kraft. La dem komme nær og så tale sin sak. La oss sammen gå fram for retten.


text:
Hvem har vakt opp fra øst ham som møtes av seier hvor han går? Hvem gir folkeslag over til ham og lar hamundertrykke konger? Hans sverd gjør dem til støv, hans bue gjør dem til halm som blåser bort.


text:
Hvem har utført og gjort dette? Han som fra begynnelsen kalte slektene fram. Jeg, Herren, er den første, og jeg er hos de siste. Jeg er Han.


text:
Treskjæreren styrker gullsmeden, og blikkenslageren styrker smeden ved ambolten. Han sier om loddingen: «Den er god», og styrker den med nagler så den står fast.


text:
som jeg grep tak i ved jordens ender og kalte fra dens ytterste grense. Jeg sa til deg: «Du er min tjener, jeg harutvalgt deg og ikke forkastet deg.» 


text:
Frykt ikke, for jeg er med deg, vær ikke redd, for jeg er din Gud! Jeg gjør deg sterk og hjelper deg og holder deg oppe med min rettferds høyre hånd.


text:
Se, til skamme og til spott blir alle som er harme på deg. De blir til intet og går til grunne, de som går i rette med deg.


text:
Du skal lete, men ikke finne noen som er i strid med deg. Til intet og ingenting blir de som er i krig med deg.


text:
For jeg er Herren din Gud som har grepet din høyre hånd og sier til deg: «Vær ikke redd! Jeg hjelper deg.» 


text:
Vær ikke redd, Jakob, du vesle mark, og dere, Israels menn! Jeg hjelper deg, sier Herren. Israels Hellige løser deg ut.


text:
Se, jeg gjør deg til en treskeslede, skarp og ny, med mange tagger! Du skal treske fjell til støv og gjøre hauger til agner.


text:
Du skal kaste dem i været så vinden tar dem og stormen sprer dem. Men du, du skal juble i Herren og være stolt over Israels Hellige.


text:
De hjelpeløse og fattige leter forgjeves etter vann, tungentørker ut av tørst. Jeg er Herren, jeg skal svare dem, jeg er Israels Gud, jeg skal ikke forlate dem.


text:
Jeg åpner elver på snaue høyder og kilder midt i dalene. Jeg gjør ørken til innsjø og tørt land til oppkomme.


text:
Jeg planter sedrer i ørkenen, akasie, myrt og oliventrær. Jeg setter sypress i ødemarken sammen med gran og buksbom


text:
så de kan se og vite, legge merke til og sammen forstå at Herrens hånd har gjort det, og at Israels Hellige har skapt det.


text:
La dem komme og fortelle oss hva som skal skje. Fortell oss om de første ting så vi kan legge merke til dem og vite hvordan det ender! Eller la oss få høre hva som skal komme.


text:
Fortell om fremtidstegnene så vi kan vite at dere er guder! Gjør bare noe, godt eller ondt, så vi sammen kan se det og bli redde!


text:
Se, dere er mindre enn intet, og det dere gjør, er mindre enn ingenting. Avskyelig er det åvelge dere.


text:
Jeg har vekket opp en fra nord, og han er kommet. Fra soloppgangen skal han på kalle mitt navn. Han tramper stattholdere ned som søle slik pottemakeren tramper leire.


text:
Hvem kunngjorde dette fra begynnelsen så vi kunne vite det, fra gammel tid så vi kunne si: «Det er rett»? Ingen fortalte det, ingen gjorde det kjent, ingen har hørt et ord fra dere.


text:
Jeg ser etter, men det finnes ingen, ikke én av dem som kan gi råd så jeg kunne spørre dem og få svar.


text:
Se, min tjener, som jeg støtter, minutvalgte, i ham har jeg min glede. Jeg har lagt min Ånd på ham, han skal føre retten ut til folkeslagene.


text:
Han bryter ikke et knekket siv og slukker ikke en rykende veke. Med troskap skal han føre retten ut.


text:
Han skal ikke slukne og ikke knekkes før han har satt retten i gjennom på jorden. Fjerne kyster venter på hans lov.


text:
Så sier Gud Herren, som skapte himmelen og spente den ut, som bredte ut jorden og alt som spirer der, som gir pust til folket på jorden og ånd til dem som ferdes der:


text:
Jeg, Herren, har kalt deg i rettferd og grepet din hånd. Jeg har formet deg og gjort deg til en pakt for folket, til et lys for folkeslagene


text:
De første ting, se, de er kommet. Nåforteller jeg noe nytt. Før det spirer fram, får dere høre om det.


text:
Syng for Herren en ny sang, en lovsang for ham fra jordens ender, dere som ferdes på havet, og alt som fyller det, dere kyster og alle som bor der!


text:
Ørkenen og byene der skal stemme i, landsbyene der Kedar bor. De som bor i Sela, skal juble, de skal rope fra fjelltoppene.


text:
Herren drar ut som en helt, som en kriger vekker han sin stridslyst, han roper, ja, lar hærrop runge, han viser sin styrke for fiendene:


text:
Jeg har vært taus i lange tider, har tidd og holdt meg tilbake. Nåskriker jeg som en fødende kvinne, jeg stønner og snapper etter pusten.


text:
Jeg gjør fjell og hauger øde og tørker ut alt grønt på dem. Elver gjør jeg til tørt land, sjøer tørker jeg ut.


text:
Jeg fører de blinde på en vei de ikke kjenner, på stier de ikke kjenner, leder jeg dem. Jeg gjør mørket foran dem til lys ogulendt mark til slette. Dette er det jeg vil gjøre, og jeg skal ikke la det være.


text:
Med skam må de vike tilbake, de som stoler på gudebilder, de som sier til støpte bilder: «Dere er våre guder.» 


text:
Hvem er blind, om ikke min tjener, hvem er døv som budbæreren jeg sender? Hvem er blind som minutsending, like blind som Herrens tjener?


text:
Men dette er et ranet og plyndret folk. Alle er lenket i fangehull, bortgjemt i fengsler. De ble ranet, og ingen berget dem, de ble plyndret, og ingen sa: «Gi tilbake!» 


text:
Hvem overga Jakob til plyndring og Israel til ransmenn? Var det ikke Herren, han som vi syndet mot? De ville ikke gåpåhans veier og ikke lyde hans lov.


text:
Så øste han ut sin brennende vrede og krigens redsel over ham. Det flammet omkring ham, men han skjønte det ikke, det brente ham, men han brydde seg ikke om det.


text:
Og nå, så sier Herren, som skapte deg, Jakob, som formet deg, Israel: Vær ikke redd! Jeg har løst deg ut, jeg har kalt deg ved navn, du er min.


text:
Går du gjennom vann, er jeg med deg, gjennom elver, skal de ikke flomme over deg. Går du gjennom ild, skal du ikke svi deg, og flammen skal ikke brenne deg.


text:
For jeg er Herren din Gud, Israels Hellige, som frelser deg. Jeg gir Egypt som løsepenge for deg, Kusj og Seba i stedet for deg.


text:
Fordi du er dyrebar i mine øyne, høyt aktet og jeg elsker deg, gir jeg mennesker i stedet for deg og folkeslag for ditt liv.


text:
Jeg sier til nord: «Gi fra deg!» og til sør: «Hold ikke tilbake!» Hent mine sønner fra det fjerne, mine døtre fra jordens ende,


text:
Alle folkeslag kommer sammen, folkene samler seg. Kan noen av dem fortelle så vi får høre om de første ting? La dem føre fram vitner så de kan få rett! La dem høre på og si: «Det er sant!» 


text:
Dere er mine vitner, sier Herren, og min tjener som jeg harutvalgt, for at dere skal kjenne meg og tro på meg og forstå at jeg er Han. Før meg er ingen gud blitt formet, og etter meg skal ingen komme.


text:
Det er jeg som har fortalt og frelst og gjort det kjent, det finnes ingen fremmed blant dere. Dere er mine vitner, sier Herren. Jeg er Gud,


text:
Så sier Herren, han som løser dere ut, Israels Hellige: For deres skyld sender jeg bud til Babel og bryter ned alle bommene. Kaldeernes jubel blir til klageskrik.


text:
som førte vogner og hester, hær og høvdinger uti. Der ble de liggende og reiste seg aldri, de sluknetsom når en veke slukkes.


text:
Se, jeg gjør noe nytt. Nåspirer det fram. Merker dere det ikke? Ja, jeg legger vei i ørkenen, elver i ødemarken.


text:
Ville dyr skal ære meg, sjakaler og strutser. For jeg gir vann i ørkenen og elver i ødemarken så mittutvalgte folk kan få drikke.


text:
Du kom ikke til meg med brennofferlam og æret meg ikke med slaktoffer. Jeg plaget deg ikke med grødeoffer og slet deg ikke ut med røkelse.


text:
Du kjøpte ikke krydder til meg for sølv og mettet meg ikke med offerfett. Du plaget meg bare med dine synder, og slet meg ut med dineugjerninger.


text:
Så sier Herren, som laget deg og formet deg i mors liv, han som hjelper deg: Vær ikke redd, min tjener Jakob, Jesjurun, som jeg harutvalgt!


text:
Jeg øser vann over det tørste og bekker over det tørre. Jeg øser min Ånd over din ætt og min velsignelse over dine etterkommere.


text:
En skal si: «Jeg tilhører Herren», en annen skal kalle seg med Jakobs navn. En skal skrive i sin hånd: «Til Herren», og Israel skal han få som hedersnavn.


text:
Så sier Herren, kongen som løser ut Israel, Herren over hærskarene: Jeg er den første, og jeg er den siste, det finnes ingen annen gud enn jeg.


text:
Hvem er som jeg? La ham rope ut og fortelle, legge fram for meg det som har hendt fra jeg grunnladet eldgamle folket. De skal fortelle dem hva som skal komme i fremtiden.


text:
Frykt ikke, vær ikke redde! Har jeg ikke fra før av fortalt og latt deg få høre? Dere er mine vitner. Finnes det noen Gud ved siden av meg? Jeg kjenner ikke til noen annen klippe.


text:
De som former gudebilder, er alle sammen tomhet. De har glede av slikt som ikke hjelper. Deres vitner ser ikke, de forstår ikke, derfor blir de til skamme.


text:
Alle som dyrker dem, blir til skamme, håndverkerne er bare mennesker. La dem alle samles og tre fram! Sammen skal de gripes av skrekk og bli til skamme.


text:
Smeden tar meiselen og arbeider på bildet ved kullilden. Han former det med hammer og arbeider på det med sterk arm. Blir han sulten, har han ingen styrke lenger. Drikker han ikke vann, blir han trett.


text:
Treskjæreren spenner ut må lesnoren. Han tegner et omriss med stift og lager et bilde med skavjern. Han tegner et omriss med passer og lager et bilde med form som en mann, et vakkert menneske. Det setter han i et hus.


text:
Han huggerned sedertrær. Han tar ut en sypress eller eik og lar den vokse seg sterk blant trærne i skogen. Han planter et furutre, og regnet får det til åvokse.


text:
Det skal være til brensel for mennesker. Noe tar han til å varme opp med, noe fyrer han med for åbake brød. Noe lager han en gud av, som han tilber. Han former et gudebilde som han bøyer seg for.


text:
Halvparten brenner han på ilden. På denne halvparten legger han kjøttet han skal spise, han steker det og blir mett. Så varmer han seg og sier: «Å, Nå er jeg varm og god, jeg ser ilden!» 


text:
Resten lager han en gud av, et gudebilde som han bøyer seg for. Han kaster seg ned, ber til det og sier: «Berg meg, for du er min gud!» 


text:
De skjønner ikke og forstår ikke. Øynene er klistret igjen så de ikke kan se, hjertet også, så de ikke kan forstå.


text:
Han tar det ikke inn over seg, han har ikke kunnskap og forstand nok til å si: «Halvparten brente jeg opp, så bakte jeg brød over glørne. Jeg steker kjøtt og spiser det. Så lager jeg noe avskyelig av resten, jeg bøyer meg for en trekubbe!» 


text:
Han gjeter aske, hans forvirrede hjerte har ført ham vill, så han ikke berger livet og sier: «Er det ikke løgn i min høyre hånd?» 


text:
Husk dette, Jakob, og Israel, for du er min tjener. Jeg har formet deg, du er min tjener, Israel, du blir ikke glemt av meg.


text:
Jeg stryker bort dine lovbrudd som en tåke og dine synder som en sky. Vend om til meg, for jeg løser deg ut!


text:
Juble, du himmel, for Herren har grepet inn! Rop av fryd, dere jordens dyp! Bryt ut i jubel, dere fjell, du skog med alle dine trær! For Herren løser ut Jakob, på Israel viser han sin herlighet.


text:
Så sier Herren, som løser deg ut, og som formet deg i mors liv: Jeg er Herren, som har skapt alt, alene har jeg spent ut himmelen, uten hjelp har jeg bredt jorden ut.


text:
Jeg setter orakelprestenes tegn ut av kraft og gjør spåmennene til narr. Jeg driver vismennene tilbake og gjør deres visdom til dårskap.


text:
Jeg bekrefter mine tjeneres ord og gjennomfører den planen mine sendebud har forkynt. Jeg sier om Jerusalem: «Hun skal være bebodd» og om byene i Juda: «De skal bygges opp igjen, jeg skal gjenreise ruinene.» 


text:
Jeg sier om Kyros: «Min hyrde, som skal gjennomføre alt det jeg vil, si om Jerusalem: Hun skal bygges! og om tempelet: Det skal grunnlegges!» 


text:
Så sier Herren til den han har salvet, til Kyros, som jeg har grepet i høyre hånd for åtvinge folkeslagunderham og løse kongenes belter, for å åpne dører for ham, og ingen port skal være stengt:


text:
Jeg vil gå foran deg. Fjell vil jeg jevne ut, bronsedører vil jeg knuse, og jernbommer vil jeg hugge i stykker.


text:
Jeg gir deg skatter som er skjult i mørket, og rikdommer gjemt på hemmelige steder, for at du skal kjenne at jeg er Herren, som kaller deg ved navn, Israels Gud.


text:
For min tjener Jakobs skyld, for Israel, minutvalgte, kaller jeg deg ved navn. Jeg gir deg hedersnavn enda du ikke kjenner meg.


text:
Jeg er Herren, ingen annen, det finnes ingen annen gud enn jeg. Jeg spenner beltet om livet på deg, enda du ikke kjenner meg,


text:
La det dryppe ovenfra, du himmel! Rettferd skal strømme fra skyene. Jorden skal åpne seg, gi frelse som frukt og la rettferdighet spire. Jeg, Herren, skaper dette.


text:
Ve den som fører sak mot sin skaper, et potteskår blant potteskår av jord! Kan leiren si til ham som former den: «Hva gjør du?» Kan det du lager, si: «Han har ikke hender»?


text:
Ve den som sier til en far: «Hva er det for barn du få r?» og til en kvinne: «Hva er det du føder?» 


text:
Så sier Herren, Israels Hellige, som formet det: Spør meg om det som skal komme! Skal dere bestemme over mine barn, over det mine hender har laget?


text:
Jeg laget jorden og skapte mennesker på den. Med egne hender spente jeg ut himmelen, og hele dens hær beordret jeg.


text:
Jeg har vakt opp en mann i rettferd, og alle hans veier jevner jeg ut. Han skal bygge min by og sende mitt folk hjem fra eksil uten betaling eller lønn, sier Herren over hærskarene.


text:
Så sier Herren: Rikdom fra Egypt, velstand fra Kusj og høyvokste menn fra Seba skal gå over til deg og bli dine. De skal følge etter deg i lenker, kaste seg ned for deg og hylle deg: «Bare hos deg er Gud, det er ingen annen, ingen annen gud.» 


text:
Men Israel blir frelst ved Herren med en evig frelse. Evig og aldri skal dere bli til skamme og til spott.


text:
For så sier Herren, som skapte himmelen, han som er Gud, som formet jorden og laget den, han som grunnladen og ikke skapte den tom, men formet den til å bo på: Jeg er Herren, ingen annen.


text:
Jeg har ikke talt i det skjulte, et sted i det mørke land. Jeg har ikke sagt til Jakobs ætt: «Søk meg i det tomme!» Jeg, Herren, taler rettferd og forteller hva som er rett.


text:
Samle dere og kom, kom nærmere, alle sammen, dere som har sluppetunna folkeslagene. De skjønner ingenting, de som bærer på gudebilder av tre og ber til en gud som ikke kan frelse.


text:
Gjør det kjent og legg det fram, bare hold råd sammen! Hvem har kunngjort dette på forhånd, hvem har fortalt det fra før? Er det ikke jeg, Herren? Det finnes ingen annen gud enn jeg, ingen annen rettferdig og frelsende Gud.


text:
Ved meg selv har jeg sverget, rettferdighet har gått ut fra min munn, et ord som ikke vender tilbake: For meg skal hvert kne bøye seg, hver tunge skal sverge ved meg.


text:
Om meg skal de si: «Bare hos Herren er rettferdighet og styrke.» Til ham skal de komme i skam, alle som var harme på ham.


text:
Hør på meg, du Jakobs hus, alt som er igjen av Israels hus, dere som ble løftet opp helt fra fødselen, som ble båret helt fra mors liv:


text:
Jeg er Han, helt til dere blir gamle, jeg vil bære helt til håret er grått. Jeg har alt gjort det. Jeg løfter, jeg bærer og berger.


text:
Hvem vil dere sammenligne meg med, hvem er jeg lik? Hvilken lignelse vil dere bruke for åsammenligne oss?


text:
De øser ut gull fra pungen og veier opp sølv på vekt. De leier en gullsmed som lager en gud, så bøyer de seg ned og tilber den.


text:
De tar den på skulderen, bærer den med seg og setter den på plass. Der står den og rører seg ikke fra plassen. Roper en til den, svarer den ikke, den kan ikke frelse fra nød.


text:
Husk de første ting fra gammel tid! For jeg er Gud, og ingen annen, jeg er Gud, og ingen er lik meg.


text:
Fra begynnelsen forteller jeg slutten, på forhånd forteller jeg det som ikke har hendt. Jeg sier: «Min plan står fast, alt jeg vil, det gjør jeg.» 


text:
Fra øst kaller jeg en rovfugl, fra et land langt borte en mann for min plan. Det jeg har sagt, lar jeg skje. Det jeg har tenkt, det gjør jeg.


text:
Jeg lar min rettferd komme nær, den er ikke langt borte, min frelse kommer ikke for sent. Jeg gir frelse på Sion, til Israel gir jeg min herlighet.


text:
Stig ned, jomfru, sett deg i støvet, datter Babel! Sett deg på bakken uten trone, du kaldeer-datter. For du skal ikke lenger kalles den fine og bortskjemte.


text:
Sitt i stillhet, gå inn i mørket, du kaldeer-datter! For du skal ikke lenger kalles dronning over kongeriker.


text:
Jeg ble harm på mitt folk og vanæret min eiendom. Jeg overga dem i dine hender. Du hadde ikke barmhjertighet med dem. På den gamle la du ditt tunge åk.


text:
Og nå, hør dette, du som lever i overflod, som sitter i trygghet, som sier i ditt hjerte: «Jeg og ingen annen! Jeg skal ikke sitte som enke eller miste barn.» 


text:
Men begge deler skal komme over deg, brått, på en eneste dag. Barnløshet og enkestand skal komme over deg i fullt mål tross dine mange trolldomskunster og kraftige besvergelser.


text:
Du var trygg i din ondskap. Du sa: «Ingen ser meg.» Din visdom og kunnskap førte deg vill, og du sa i ditt hjerte: «Jeg og ingen annen!» 


text:
Det onde skal komme over deg, det kan du ikke trylle bort. Ulykken skal falle over deg, den kan du ikke sone deg fra. Brått kommer ødeleggelsen over deg, du vet ikke om den.


text:
Kom nå med dine besvergelser og alle dine trolldomskunster, som du har slitt med fra du var ung. Kanskje kan du få hjelp, kanskje kan du skremmeulykken bort?


text:
Du er blitt trett av mange slags råd. nå får de komme og frelse deg, de som deler inn himmelen, gransker stjernene og må ned for må ned varsler hva som skal hende deg.


text:
Se, de blir som halm, ilden brenner dem opp. De kan ikke berge livet fra flammene. Dette er ikke glør til å varme seg ved, bål til å sitte foran!


text:
Slik går det med trollmennene som du har slitt for fra du var ung. De vingler hver til sin kant, det er ingen som frelser deg.


text:
Hør dette, Jakobs hus, dere som kalles med Israels navn og er kommet fra Judas kilde, dere som sverger ved Herrens navn og på kaller Israels Gud, men ikke i sannhet og rettferd!


text:
De kaller seg etter den hellige byen og støtter seg til Israels Gud. Herren over hærskarene er hans navn.


text:
De første ting har jeg fortalt fra før. Fra min munn gikk det ut, jeg forkynte det. Brått handlet jeg, og det skjedde.


text:
Derfor har jeg fortalt det fra før, latt deg få høre det før det hendte, så du ikke skulle si: «Mitt gudebilde har gjort det, bildet jeg har skåret ut og støpt, har befalt det.» 


text:
Du har hørt det, se nåalt sammen! Kan ikke dere fortelle det? Fra nå av lar jeg deg få høre noe nytt, skjulte ting som du ikke vet om.


text:
Nåblir de skapt, ikke før. Du har ikke hørt om dem før i dag, så du ikke skulle si: «Se, jeg visste det!» 


text:
Du verken hørte eller visste det fra før, ditt øre var ikke åpent for det. For jeg vet hvor troløs du er, fra du var i mors liv, ble du kalt en synder.


text:
For mitt navns skyld holder jeg min harme tilbake, for min æres skyld legger jeg bånd på meg ogutrydder deg ikke.


text:
For min skyld, for min skyld handler jeg, ellers ville jeg bli vanæret! Min ære gir jeg ikke til noen annen.


text:
Hør på meg, Jakob, du Israel, som jeg har kalt! Jeg er Han. Jeg er den første, jeg er også den siste.


text:
Ja, min hånd har grunnlagt jorden, min høyre hånd har bredt himmelen ut. Jeg kalte dem fram, og sammen sto de der.


text:
Kom sammen, alle, og hør! Hvem blant dem har fortalt dette? Han som Herren elsker, skal utføre hans vilje med Babel, hans arm er over kaldeerne.


text:
Kom hit til meg og hør dette: Fra begynnelsen har jeg aldri talt i det skjulte, helt fra det skjedde, var jeg der. «Nå har Herren Gud sendt meg og sin Ånd.» 


text:
Så sier Herren, som løser deg ut, Israels Hellige: Jeg er Herren, din Gud, som lærer deg hva som hjelper, og fører deg på veien du skal gå.


text:
Da ble din ætt som sanden, dine etterkommere som sandkorn; de ble ikke utryddet og navnet ikke utslettet hos meg.


text:
Dra ut fra Babel, forlat Kaldea! Fortell med jubelrop, la det høres, bring det ut til jordens ende. Si: Herren har løst ut sin tjener Jakob.


text:
De tørstet ikke når han førte dem på øde steder, vann fra klippen lot han strømme fram for dem, han kløvde fjellet, og vann flommet ut.


text:
Hør på meg, dere kyster, lytt, dere folk fra det fjerne! Herren kalte meg før jeg ble født, fra jeg var i mors liv, har han husketmitt navn.


text:
Han gjorde min munn til et kvast sverd, i skyggen av sin hånd skjulte han meg. Han gjorde meg til en spiss pil, i sitt kogger gjemte han meg.


text:
Men jeg sa: «Forgjeves har jeg slitt, all min kraft har jeg brukt på tomhet og vind. Min rett er likevel hos Herren, min lønn er hos min Gud.» 


text:
«Og nå», sier Herren, som fra jeg var i mors liv har formet meg til sin tjener for å føre Jakob tilbake til ham så Israel kan samles hos ham –jeg er æret i Herrens øyne, min Gud er min styrke –


text:
han sier: «Det er for lite at du er min tjener som skal gjenreise Jakobs stammer og føre de bevarte av Israel tilbake. Jeg gjør deg til lys for folkeslag så min frelse kan nå til jordens ende.» 


text:
Så sier Herren, Den hellige, som løser Israel ut, til ham som er foraktet, forkastet av folkeslag, slaveunderherskere: Konger skal se og reise seg, fyrster skal se og kaste seg ned, for Herren er trofast, Israels Hellige. Han har valgt deg ut.


text:
Så sier Herren: I nådens tid svarer jeg deg, på frelsens dag hjelper jeg deg. Jeg har formet deg og gjort deg til en pakt for folket for ågjenreise landet og skifte ut eiendommer som ligger øde,


text:
for å si til fanger: «Gåut!» og til dem som er i mørket: «Kom fram!» De skal beite langs veiene og finne beite på alle snaue høyder.


text:
De skal ikke sulte og ikke tørste, hete og sol skal ikke ramme dem. For han som er barmhjertig, skal føre dem og lede dem til kilder med vann.


text:
Juble, du himmel, og gled deg, du jord, bryt ut i jubel, dere fjell! For Herren trøster sitt folk og er barmhjertig mot sine hjelpeløse.


text:
Kan en kvinne glemme sitt diende barn, en omsorgsfull mor det barnet hun bar? Selv om de skulle glemme, skal ikke jeg glemme deg.


text:
Løft øynene, se deg omkring! Alle samler seg og kommer til deg. Så sant jeg lever, sier Herren: Du skal ta dem alle på deg som et smykke, som en brud skal du binde dem om deg.


text:
Ja, dine ruinerog øde steder og landet som ligger i grus, nåblir det for trangt for dem som bor der. Langt borte er de som vil sluke deg.


text:
Enda en gang skal øret ditt høre at barna du fikk i din barnløshet, sier: «Dette stedet er for trangt for meg. Gi plass, så jeg kan bo her!» 


text:
Da skal du si i ditt hjerte: «Hvem har født meg disse? Jeg var barnløs ogufruktbar, landflyktig og fordrevet. Hvem har fostret disse? Se, jeg var forlatt og alene. Hvor kommer disse fra?» 


text:
Så sier Herren Gud: Se, jeg løfter hånden for folkeslag og reiser mitt banner for folkene. De kommer med sønnene dine på armen, og døtrene dine bærer de på skuldrene.


text:
Konger skal være fosterfedre for deg og dronninger ammene dine. De skal kaste seg ned for deg med ansiktet mot jorden og sl ikke støvet foran føttene dine. Da skal du kjenne at jeg er Herren. De som setter sitt håp til meg, skal ikke bli til skamme.


text:
Ja, så sier Herren: Fanger skal tas fra krigeren, og byttet skal berges fra voldsmannen. Jeg vil stride mot dem som strider mot deg, og barna dine vil jeg frelse.


text:
De som var harde mot deg, lar jeg ete sitt eget kjøtt og ruse seg på sitt eget blod som på druesaft. Og alle mennesker skal kjenne at jeg er Herren, som frelser deg, Jakobs Mektige, som løser deg ut.


text:
Så sier Herren: Hvor er skilsmissebrevet jeg skal ha sendt deres mor bort med? Eller hvilken långiver er det jeg skal ha solgt dere til? Se, for deres synder ble dere solgt, for deres lovbrudd ble deres mor sendt bort.


text:
Hvorfor fant jeg ingen da jeg kom, hvorfor svarte ingen da jeg ropte? Er min hånd for kort til åfri ut, har jeg ikke kraft til å berge? Se, når jeg truer, legger jeg sjøen tørr og gjør elver til ørken, fisken stinker, for vannet er borte, den dør av tørst.


text:
Herren Gud har gitt meg disiplers tunge så jeg kan styrke den trette med et ord. Morgen etter morgen vekker han mitt øre så jeg kan høre på disiplers vis.


text:
Ryggen overga jeg til dem som slo, kinnet til dem som rev av meg skjegget, ansiktet skjulte jeg ikke for vanære og spytt.


text:
Herren Gud hjelper meg, derfor blir jeg ikke til spott, derfor gjør jeg ansiktet hardt som flint, og jeg vet at jeg ikke blir til skamme.


text:
Han som frikjenner meg, er nær. Hvem vil føre sak mot meg? La oss stå fram sammen! Hvem er min motpart? La ham tre fram mot meg!


text:
Se, Herren Gud hjelper meg. Hvem vil kjenne meg skyldig? Se, de skal alle bliutslitt som klær, møll skal ete dem opp.


text:
Hvem av dere frykter Herren og hører på hans tjeners røst, han som vandrer i mørke og ikke har lys, men må stole på Herrens navn og støtte seg til sin Gud?


text:
Se, alle dere som har tent opp ild og rustetdere med brannpiler: gå inn i den flammende ilden deres, mellom pilene dere har tent! Fra min hånd kommer dette over dere, i pine skal dere ligge.


text:
Hør på meg, dere som jager etter rettferd, dere som søker Herren! Se på klippen dere er huggetut av, på brønnen dere er gravd ut av.


text:
Se på Abraham, deres far, og på Sara, som fødte dere! For han var bare én da jeg kalte ham, men jeg velsignet ham og gjorde ham til mange.


text:
Herren trøster Sion, trøster alle ruinene hennes. Han gjør ørkenen hennes lik Eden, ødemarken lik Herrens hage. Jubel og glede skal være i henne, takkoffer med sang og spill.


text:
Lytt til meg, mitt folk, mitt folkeslag, vend øret til meg! For lov går ut fra meg, brått gjør jeg min rett til lys for folkene.


text:
Min rettferd er nær, min frelse bryter fram, mine armer dømmer folkene. Fjerne kyster håper på meg, de venter på min arm.


text:
Løft øynene mot himmelen og se på jorden her nede! Himmelen løser seg opp som røyk, jorden skal slites ut som et klesplagg, og de som bor der, skal døsom lus. Men min frelse skal vare til evig tid, min rettferd skal aldri knuses.


text:
Hør på meg, dere som kjenner rettferd, du folk som har min lov i hjertet! Vær ikke redd når mennesker spotter, mist ikke motet når de håner!


text:
For møll skal ete dem som klær, mott skal ete dem som ull. Men min rettferd skal vare til evig tid, min frelse fra slekt til slekt.


text:
Våkn opp, våkn opp og kle deg i kraft, du Herrens arm! Våkn opp som i gamle dager, som i de eldste tider! Var det ikke du som felte Rahab og gjennomboret sjøuhyret?


text:
Var det ikke du som tørket ut havet, vannet i det store dypet, og gjorde havbunnentil en vei der de som var løst ut, kunne gå over?


text:
De som Herren har fridd ut, skal vende tilbake. De kommer til Sion med jubel, med evig glede om sin panne. Fryd og glede møter dem, sorg og sukk må flykte.


text:
Jeg, jeg er den som trøster dere. Hvem er du som frykter mennesker som må dø, menneskebarn som visner lik gress?


text:
Du har glemt Herren, som skapte deg, han som spente ut himmelen og grunnlajorden. Alltid, hele dagen, frykter du forundertrykkerens vrede når han prøver åødelegge deg. Hvor erundertrykkerens vrede?


text:
Snart skal den som er i lenker, bli løst, han skal ikke døog gå i graven, og ikke skal han mangle brød.


text:
Jeg har lagt mine ord i din munn og skjult deg i skyggen av min hånd. Jeg har spent ut himmelen og grunnlagt jorden og sagt til Sion: «Du er mitt folk.» 


text:
Våkn opp, våkn opp og reis deg, Jerusalem, du som måtte drikke vredens beger fra Herrens hånd, tømme giftbegeret til bunns!


text:
Det var ingen til ålede henne av alle de barna hun fødte, ingen til å ta henne i hånden av alle de barna hun fostret.


text:
Vold og skade, sult og sverd –hvem trøstet deg? To og to har de rammet deg –hvem syntes synd på deg?


text:
Barna dine ligger hjelpeløse på alle gatehjørner som antiloper i garnet, fulle av Herrens vrede, av trusselen fra din Gud.


text:
Så sier Herren, din herre og din Gud, som fører saken for sitt folk: Se, nåtar jeg ut av din hånd det begeret som fikk deg til årave. Aldri mer skal du drikke den skålen igjen, min vredes beger.


text:
Jeg rekker det til dem som plaget deg, de som sa til deg: «Legg deg ned! Vi skal tråkke på deg.» Du måtte gjøre ryggen til flat mark, til en gate å gå på.


text:
Våkn opp, våkn opp og kle deg i kraft, Sion! Kle deg i finklær, Jerusalem, hellige by! For aldri mer skal enuomskåren eller uren komme inn i deg.


text:
Rist støvet av deg, reis deg opp, sett deg, Jerusalem! Løs lenkene du har om halsen, datter Sion i fangenskap!


text:
For så sier Herren Gud: I tidligere tider dro mitt folk ned til Egypt for å bo der som innflyttere. Assurundertrykte dem uten grunn.


text:
Og nå, hva skal jeg gjøre her? sier Herren. For mitt folk er tatt uten vederlag. De som hersker over det, hyler, sier Herren, og alltid, dagen lang, blir mitt navn foraktet.


text:
Hvor vakre de er der de løper over fjellene, føttene til den som bringer bud, forkynner fred, bringer godt budskap, forkynner frelse og sier til Sion: «Din Gud er konge!» 


text:
Hør, vaktmennene dine roper høyt, de jubleralle sammen. For med egne øyne ser de at Herren vender tilbake til Sion.


text:
Bryt ut i jubel sammen, dere Jerusalems ruiner! For Herren trøster sitt folk, han løser Jerusalem ut.


text:
Dra bort, dra bort! gå ut derfra! Rør ikke noeurent! gå ut fra henne, gjør dere rene, dere som bærer Herrens kar!


text:
For dere skal ikke gå ut i hast, og ikke skal dere flykte. For Herren går foran dere, og bak dere går Israels Gud.


text:
Slik mange ble forferdet over deg –såødelagt var han, han lignet ikke en mann, han så ikke ut som et menneske –


text:
slik skal mange folkeslagundres, for hans skyld skal konger lukke sin munn. For det som ikke ble fortalt dem, skal de se, og det de ikke hørte, skal de forstå.


text:
Han skjøt opp som en spire for hans ansikt, som et rotskudd av tørr jord. Han hadde ingen herlig skikkelse vi kunne se på, ikke etutseende vi kunne glede oss over.


text:
Han var foraktet, forlatt av mennesker, en mann av smerte, kjent med sykdom, en de skjuler ansiktet for. Han var foraktet, vi regnet ham ikke for noe.


text:
Sannelig, våre sykdommer tok han, våre smerter bar han. Vi tenkte: Han er rammet, slått av Gud og plaget.


text:
Men han ble såret for våre lovbrudd, knust for våre synder. Straffen låpå ham, vi fikk fred, ved hans sår ble vi helbredet.


text:
Vi gikk oss alle vill som sauer, hver tok sin egen vei. Men skylden som vi alle hadde, lot Herren ramme ham.


text:
Han ble mishandlet, han ble plaget, og han åpnet ikke munnen, lik et lam som føres bort for å slaktes, lik en sau som tier når den klippes, og han åpnet ikke munnen.


text:
Etter fengsel og dom ble han tatt bort. Men hvem i hans tid tenkte på at han bleutryddet av de levendes land fordi mitt folks lovbrudd rammet ham?


text:
Da han var død, fikk han sin grav blanturettferdige og hos en rik, enda han ikke hadde brukt vold og det ikke fantes svik i hans munn.


text:
Det var Herrens vilje åknuse ham med sykdom. Når hans liv er gitt som skyldoffer, skal han se etterkommere og leve lenge. Ved hans hånd skal det lykkes, det Herren vil.


text:
Etter sin nød skal han se {{lys}}, han skal mettes ved sin innsikt. Min rettferdige tjener skal gjøre de mange rettferdige, han har båret deres skyld.


text:
Derfor gir jeg ham del med de mange, med de mektige deler han bytte, fordi han tømte ut sitt liv til døden og ble regnet blant lovbrytere. Han tok på seg de manges synd og ble rammet i stedet for lovbrytere.


text:
Juble, du barnløse som ikke fødte, bryt ut i jubelrop, du som ikke fikk rier! For hun som er forlatt, får flere barn enn hun som har mann, sier Herren.


text:
Lag større plass i teltet ditt, spenn teltdukeneut, spar ikke på dem, gjør snorene lange, slåpluggene fast!


text:
For til høyre og til venstre skal du bre deg ut. Din ætt skal drive ut folkeslag og bo i byer som låøde.


text:
Vær ikke redd, du skal ikke bli til skamme. La deg ikke ydmyke, du skal ikke bli vanæret. For dinungdoms skam skal du glemme, din en kestands vanære skal du ikke lenger huske.


text:
For han som laget deg, er din ektemann, Herren over hær skarene er hans navn. Han som løser deg ut, er Israels Hellige, han som kalles hele jordens Gud.


text:
Forlatte og sorgfulle kvinne, Herren kaller på deg. Kan en forkaste sin ungdoms kvinne? sier din Gud.


text:
Mens harmen flommet, skjulte jeg ansiktet for deg et øyeblikk, men med evig godhet vil jeg forbarme meg over deg, sier Herren, som løser deg ut.


text:
For meg er dette som Noah-flommen. Slik jeg sverget at Noah-flommen aldri mer skulle komme over jorden, slik sverger jeg nåat jeg aldri mer skal bli harm på deg og true deg.


text:
For om fjellene viker og haugenevakler, skal min godhet aldri vike fra deg, min freds pakt skal ikke vakle, sier Herren, som viser deg barmhjertighet.


text:
Du hjelpeløse og forblåste som ikke finner trøst! Se, jeg legger en grunnvoll for deg av edelstener og bygger grunnmuren din med safirer.


text:
Ved rettferd skal du være grunnlagt, langt borte fraundert rykkelse. For du skal ikke være redd, og ødeleggelse skal ikke nå deg.


text:
Se, det er jeg som har skapt smeden som puster til kullilden og lager våpen til all slags bruk. Det er jeg som har skapt ødeleggeren til å skade.


text:
Hvert våpen som er smidd mot deg, skal mislykkes. Hver tunge som taler mot deg i retten, skal du kjenne skyldig. Dette er arven Herrens tjenere få r, rettferdigheten jeg gir dem, sier Herren.


text:
Kom, alle tørste, kom til vannet! Dere uten penger, kom og kjøp korn og spis! Kom, kjøp korn uten penger, vin og melk uten betaling!


text:
Hvorfor bruke penger på det som ikke er brød, og arbeid på det som ikke metter? Hør nå på meg, så skal dere få spise det som godt er, og fryde dere over fete retter.


text:
Vend øret hit og kom til meg, hør, så skal dere leve! Jeg vil slutte en evig pakt med dere, min godhet mot David står fast.


text:
Se, et folkeslag du ikke kjenner, skal du kalle på, et folkeslag som ikke kjenner deg, skal løpe mot deg for Herren din Guds skyld, Israels Hellige, som gjør deg herlig.


text:
Denurettferdige skal vende seg bort fra sin vei, ugjerningsmannen fra sine tanker, og vende om til Herren, som vil vise barmhjertighet, til vår Gud, for han er rik på tilgivelse.


text:
Som himmelen er høyt over jorden, slik er mine veier høyt over deres veier og mine tanker høyt over deres tanker.


text:
For lik regn og snø som faller fra himmelen og ikke vender tilbake dit før de har vannet jorden, gjort den fruktbar og fått den til åspire, gitt så korn til den som skal så, og brød til den som skal spise,


text:
slik er mitt ord som går ut av min munn: Det vender ikke tomt tilbake til meg, men gjør det jeg vil og fullfører det jeg sender det til.


text:
For med glede skal dere dra ut, i fred skal dere føres fram. Fjell og hauger bryter ut i jubel foran dere, alle trær på marken klapper i hendene.


text:
I stedet for tornekratt skal det vokse sypresser, i stedet for nesler skal det vokse myrt. Slik skal Herren få et navn, et evig tegn som aldri slettes ut.


text:
Så sier Herren: Ta vare på det som er rett, gjør det som er rettferdig! Min frelse er nær, den skal komme, og min rettferdighet, den skal åpenbares.


text:
Salig er den som gjør dette, hvert menneske som holder fast ved det, som holder sabbaten og ikke vanhelliger den, og vokter sin hånd så den ikke gjør noe ondt.


text:
Den fremmede som har sluttetseg til Herren, skal ikke si: «Herren vil skille meg ut fra sitt folk.» Evnukken skal ikke si: «Se, jeg er et tørt tre.» 


text:
For så sier Herren: Evnukkersom holder mine sabbater, som velger å gjøre det jeg vil og holder fast ved min pakt,


text:
dem gir jeg en minnetavle og et navn i mitt hus og på mine murer. Dette er bedre enn sønner og døtre. Jeg gir dem et evig navn som aldri skal slettes ut.


text:
Og de fremmede som har sluttetseg til Herren, som vil gjøre tjeneste for ham og elske Herrens navn og være hans tjenere, alle som holder sabbaten og ikke vanhelliger den, men holder fast ved min pakt,


text:
dem fører jeg til mitt hellige fjell og lar dem glede seg i mitt bønnehus. Brennoffer og slaktoffer fra dem gir velvilje på mitt alter. For mitt hus skal kalles et bønnens hus for alle folk,


text:
Vaktmennene er blinde, alle sammen, de forstår ikke. Alle er må lløse h under som ikke kan gjø. De ligger og drømmer, de liker åsove.


text:
De er grådige hunder, aldri blir de mette. Og de skal være gjetere, de som ikke forstår! Alle vender seg hver sin vei, hver til sin vinning.


text:
«Kom, jeg skal hente vin, vi drikker oss fulle på det sterke! Morgendagen skal bli som denne, en stor og herlig dag.» 


text:
Den rettferdige går til grunne, og ingen bryr seg om det. De trofaste blir revet bort uten at noen merker det. Av ondskap er den rettferdige revet bort.


text:
Hvem har dere moro med? Hvem geiper dere til og rekker tunge mot? Sannelig, dere er syndens barn, løgnens avkom!


text:
Dere brenner av lyst mellom eiketrærne, underhvert frodig tre. Dere slakter barn i elveleiene, nede i fjellkløftene.


text:
De glatte steinene i elveleiet er din del, de er din lodd. For dem øser du ut drikkoffer og ofrer grødeoffer. Skulle jeg finne meg i det?


text:
Bak dør og dørkarm satte du ditt merke. Du gikk bort fra meg, du kledde av deg, du la deg ned og gjorde plass. Du gjorde avtale med dem som du elsker åligge med, du så dem nakne.


text:
Du dro til Melek med olje og hadde mye salve med deg. Du sendte budbærere langt av sted, lot dem gåned i dødsriket.


text:
Du ble sliten av den lange veien, men du sa ikke: «Det er forgjeves.» Hendene dine søkte nye krefter, derfor ble du ikke syk.


text:
Hvem er det du frykter og er redd for, siden du lever i løgn? Meg huskerdu ikke og bryr deg ikke om. Nei, jeg var taus i lange tider, så meg var du ikke redd.


text:
Samlingen din av guder får berge deg når du roper. Vinden løfter dem, alle sammen, et vindpust tar dem med seg. Men de som tar sin tilflukt til meg, skal arve landet og ta mitt hellige fjell i eie.


text:
Så sier han som er høy og opphøyd, han som troner evig, Den hellige er hans navn: I det høye og hellige bor jeg og hos den som er knust og nedbøyd i ånden. Jeg vil gi ånden liv hos dem som er bøyd ned, gi hjertet liv hos dem som er knust.


text:
For jeg fører ikke sak til evig tid og er ikke harm for alltid. Da ville ånden bli kraftløs for mitt ansikt, livspustensom jeg har laget.


text:
På grunn av hans skyld og grådighet ble jeg harm og slo ham. Jeg skjulte meg i vrede. Men han vendte seg bort og gikk sitt eget hjertes vei.


text:
skaper jeg ny frukt på leppene: Fred, fred til den som er nær, og til den som er langt borte, sier Herren. Jeg vil helbrede ham.


text:
Men deurettferdige er som det opprørte havet, for det kan ikke falle til ro, og bølgene rører opp mudderog gjørme.


text:
Rop av full hals, spar deg ikke! La stemmen runge som et horn! Fortell mitt folk om deres lovbrudd og Jakobs hus om deres synder.


text:
De søker meg dag etter dag og ønsker å kjenne mine veier. De ligner et folk som gjør det som er rettferdig, og ikke vender seg bort fra det som er rett for deres Gud. De spør etter mine rettferdige lover og ønsker å være nær Gud.


text:
«Hvorfor ser du ikke at vi faster, hvorfor merker du ikke at vi plager oss selv?» Se, på fastedagen gjør dere som dere vil, dere driver alle arbeidsfolk hardt.


text:
Se, når dere faster, blir det strid og trette og slagsmål medurettferdige never. Dere faster ikke slik i dag at stemmen deres kan høres i det høye.


text:
Er dette den fasten jeg har valgt, en dag da mennesket plager seg selv, bøyer hodet som et siv og legger seg i sekk og aske? Kaller du dette for faste og en dag etter Herrens vilje?


text:
Nei, dette er fasten jeg har valgt: åløseurettferdige lenker, sprenge båndene i åket, setteundertrykte fri og bryte hvert åk i stykker,


text:
ådele ditt brød med sultne og la hjelpeløse og hjemløse komme i hus. Du skal se til den nakne og kle ham, du skal ikke snu ryggen til dine egne.


text:
Da skal lyset bryte fram for deg som morgenrøden, brått skal helbredelsen komme. Din rettferd skal gå foran deg og Herrens herlighet følge etter deg.


text:
Da skal du kalle, og Herren skal svare, du skal rope, og han skal si: «Her er jeg!» Om du tar bort hvert åk hos deg, ikke peker med fingrene og snakker ondskapsfullt,


text:
om du gir av ditt eget til den sultne og selv metter den som lider nød, da skal ditt lys gå opp i mørket, din natt skal bli som høylys dag.


text:
Herren skal alltid lede deg og mette din sjel i det tørre landet. Han skal styrke kroppen din så du blir som en vannrik hage, en kilde der vannet aldri svikter.


text:
Dine gamle ruiner skal bygges opp igjen, du skal gjenreise grunnmurer fra eldgamle slekter. Du skal kalles Den som murer igjen revner, Den som setter i stand veier så folk kan bo der.


text:
Om du slutteråtråkke på sabbaten og gjøre som du vil på min helligdag, men kaller sabbaten en lyst og Herrens helligdag ærverdig, om du holder den i ære og ikke går dine egne veier, gjør som du vil og taler tomme ord,


text:
da skal du ha din lyst i Herren. Jeg lar deg ri over høydene i landet og spise av arven etter Jakob, din far. For Herrens munn har talt.


text:
Nei, det er skylden som skiller dere fra deres Gud. Syndene deres skjuler ansiktet hans så han ikke hører dere.


text:
For hendene deres er tilsølt av blod og fingrene av skyld, leppene deres taler løgn, og tungenmumlersvik.


text:
Ingen stevner til doms med rette, og ingen fører sak på ærlig vis. De stoler på tomhet og taler løgn, deunnfangerurettog føder ondskap.


text:
De klekker ut ormeegg og vever spindelvev. Den som spiser av eggene, dør, blir de knust, klekkes det ut en slange.


text:
Det de vever, duger ikke til klær, ingen kan kle seg i det de lager. Det de gjør, er ondskaps gjerning, voldsverk kommer fra hendene deres.


text:
Føttene deres løper etter ondskap, de er raske til å utøseuskyldig blod. De legger onde planer, der de ferdes, er det herjing og ødeleggelse.


text:
Fredens vei kjenner de ikke, det finnes ingen rett i fotsporene deres. De lager seg krokveier, den som går der, kjenner ikke fred.


text:
Derfor er retten langt borte fra oss, rettferdighet når oss ikke. Vi håper på lys, men se, det er natt, på lysglans, men vi går i mørke.


text:
Vi famler langs veggen som blinde, famler som om vi var uten øyne. Vi snublermidt på dagen som om det var skumring, midt i livet er vi som døde.


text:
Vi brummeralle som bjørner, vi klynker som duer. Vi håper på rett, men den finnes ikke, på frelse, men den er langt fra oss.


text:
Våre mange lovbrudd er foran deg, våre synder vitner mot oss. For vi vet om våre lovbrudd, og vi kjenner vår skyld.


text:
Vi har gjort opprør og fornektet Herren, snudd oss bort fra vår Gud, talt omundertrykkelse og frafall og brummetløgnaktige ord som viunnfanget i hjertet.


text:
Retten er drevet tilbake, rettferdigheten står langt borte. For sannheten har snubletpåtorget, og det som er rett, kommer ingen vei.


text:
Sannheten er borte, den som vender seg fra det onde, blir plyndret. Herren så det, og det var ondt i hans øyne, for det fantes ingen rett.


text:
Han så ikke noen som kom til hjelp, hanundret seg over at ingen grep inn. Men hans arm ga ham seier, hans rettferd støttet ham.


text:
Han kledde seg i rettferd som brynje og satte frelsens hjelm på hodet. Han kledde seg i hevnens drakt og hyllet seg i lidenskapens kappe.


text:
Slik gjerningen er, slik gjengjelder han: harme mot motstandere, gjengjeld mot fiender, mot fjerne kyster gjør han gjengjeld.


text:
De skal frykte Herrens navn i vest og hans herlighet i øst. For den kommer som en veldig flom, Herrens ånd driver den fram.


text:
Dette er min pakt med dem, sier Herren: Min Ånd som er over deg, og mine ord som jeg har lagt i din munn, skal ikke vike fra din munn og ikke fra dine barns eller barnebarns munn, sier Herren, fra nå og til evig tid.


text:
Se, mørke dekker jorden, skodde dekker folkene. Men over deg går Herren opp, hans herlighet viser seg over deg.


text:
Løft blikket, se deg omkring! Alle samler seg og kommer til deg. Sønnene dine kommer fra det fjerne, døtrene dine blir båret på armen.


text:
Da skal du se det og stråle, hjertet skal skjelve og svulme. For havets skatter blir dine, folkeslagenes rikdom kommer til deg.


text:
Kameler i mengde dekker deg, kamelfoler fra Midjan og Efa. Alle fra Saba kommer, gull og røkelse har de med seg, de forkynner Herrens pris.


text:
Alt småfe fra Kedar samles hos deg, værer fra Nebajot står til din tjeneste. De skal ofres på mitt alter til glede for meg. Jeg vil pryde mitt herlige tempel.


text:
Fjerne kyster håper på meg. Tarsis-skipene er de første til å føre barna dine fra det fjerne, og sølvet og gulletmed dem, for Herren din Guds navn, for Israels Hellige, som gir deg herlighet.


text:
Fremmede skal bygge opp murenedine, kongene deres skal tjene deg. I min harme har jeg slått deg, men i min nåde er jeg barmhjertig mot deg.


text:
Portene dine skal alltid stå åpne, verken dag eller natt skal de stenges, så folkeslagenes rikdom kan bringes til deg og kongene deres føres fram.


text:
For det folkeslag eller kongerike som ikke vil tjene deg, skal gå til grunne, og folkeslagene skal ryddes ut.


text:
Libanons herlighet skal komme til deg, sypresser sammen med gran og buksbom, til pryd for stedet hvor min helligdom står. Jeg vil ære stedet hvor jeg setter min fot.


text:
Barna til dem som plaget deg, skal komme og bøye seg ned for deg. Alle som foraktet deg, skal kaste seg ned for dine føtter. De skal kalle deg Herrens by, Sion, som tilhører Israels Hellige.


text:
Før var du forlatt og foraktet, og ingen besøkte deg. Men någjør jeg deg stor for alltid, til glede fra slekt til slekt.


text:
Du skal få suge melk fra folkeslagene, av kongers bryst skal du suge. Du skal kjenne at jeg er Herren, din frelser, Jakobs Mektige som løser deg ut.


text:
Jeg kommer med gull i stedet for bronse, jeg kommer med sølv i stedet for jern, bronse i stedet for tre og jern i stedet for stein. Jeg lar fred ha tilsyn med deg og rettferdighet styre hos deg.


text:
Ingen skal høre mer om vold i ditt land, om herjing og ødeleggelse innenfor dine grenser. Du skal kalle murenedine Frelse og portene dine Lovsang.


text:
Solen skal ikke lenger være ditt lys om dagen, må neskinnet skal ikke lyse for deg, men Herren skal være ditt lys for evig, din Gud skal være din herlighet.


text:
Din sol skal ikke mer gåned, din måne skal aldri avta. For Herren skal være ditt lys for evig. Sørgedagene dine er til ende.


text:
I ditt folk skal alle være rettferdige, de skal eie landet til evig tid. De er et skudd i min hage, som hendene mine har laget til min ære.


text:
Den minste skal bli til tusen, den ringeste til et mektig folkeslag. Jeg er Herren, når tiden er inne, lar jeg det skje i hast.


text:
Herren Guds ånd er over meg, for Herren har salvet meg. Han har sendt meg for å forkynne et godt budskap for hjelpeløse, for å forbinde dem som har et knust hjerte, rope ut frihet for dem som er i fangenskap, og frigjøring for dem som er bundet,


text:
og gi de sørgende i Sion turbani stedet for aske, gledens olje i stedet for sorg, lovsangs drakt i stedet for motløs ånd. De skal kalles Rettferds eiketrær som Herren har plantet for å vise sin herlighet.


text:
De skal bygge opp igjen gamle ruiner og gjenreise det som før låøde, de skal fornye ruinbyene som låøde fra slekt til slekt.


text:
Men dere skal kalles Herrens prester. Tjenere for vår Gud skal dere hete. Dere skal spise av folkenes rikdom og overta deres prakt.


text:
Før hadde dere dobbel skam og vanære. Nå skal de juble over sin del. Derfor skal de ha dobbel arv i landet, evig glede skal de få.


text:
For jeg er Herren, som elsker rett og hater ran ogurett. I troskap gir jeg dem lønn og slutteren evig pakt med dem.


text:
Deres ætt skal bli kjent blant folkeslagene, etterkommerne deres blant folkene. Alle som ser dem, skal forstå at de er en ætt som Herren velsigner.


text:
Jeg gleder meg i Herren, min sjel jublerover min Gud. For han har kledd meg i frelsens klær og svøpt meg i rettferdighets kappe lik en brudgomsom setter på seg prestelig turban, lik en brud som pynter seg med smykker.


text:
For som jorden lar spirene vokse, som en hage lar frøene gro, slik skal Herren Gud la rettferdighet og lovsang spire fram for alle folkeslag.


text:
For Sions skyld vil jeg ikke tie, for Jerusalems skyld vil jeg ikke være rolig før hennes rettferd bryter fram som lysglans og hennes frelse flammer som en fakkel.


text:
Folkeslag skal se din rettferd og alle konger din herlighet. Du skal få et nytt navn som Herren selv skal kunngjøre.


text:
Du skal ikke lenger kalles Den forlatte, og landet skal ikke lenger kalles Det som er lagt øde. Men du skal hete Den jeg har kjær, og landet ditt Den jeg har tatt til ekte. For Herren har deg kjær og vil ta landet til ekte.


text:
Som en ung mann gifter seg med en jomfru, skal dine sønner gifte seg med deg, som en brudgomgleder seg over sin brud, skal din Gud glede seg over deg.


text:
Jeg har satt vaktmenn ut på murenedine, Jerusalem. De skal aldri tie, verken dag eller natt. Dere som på kaller Herren, ikke unn dere ro!


text:
Herren sverger ved sin høyre hånd og ved sin veldige arm: Jeg vil aldri mer gi kornet ditt til mat for fiendene dine, og ikke skal fremmede drikke den nye vinen som du har slitt for.


text:
Nei, de som høster, skal spise og prise Herren. De som sanker, skal drikke i mine hellige tempelgårder.


text:
Fram, fram gjennom portene, rydd vei for folket! Bygg vei, bygg vei og rens den for stein! Reis et banner for folkene!


text:
Nå lar Herren det høres til jordens ende: Si til datter Sion: Se, din frelse kommer! De han fikk som lønn, er med ham, de han vant, går foran ham.


text:
De skal kalles Det hellige folket, de som er løst ut av Herren, og selv skal du kalles Den etterspurte, byen som ikke er forlatt.


text:
Hvem er han som kommer fra Edom, fra Bosra i røde klær, han med den staselige drakten, han som skrider fram med stor kraft? «Det er jeg, som taler i rettferd og har makt til åfrelse.» 


text:
«I vinpressen tråkket jeg alene, ingen av folkene var med meg. Jeg tråkket på dem i min vrede og trampet dem ned i min harme. Saften deres sprutet på klærne mine, hele drakten min ble tilsølt.


text:
Jeg så meg om, det var ingen som hjalp, jegundret meg, men fikk ingen støtte. Armen min hjalp meg, og harmen min støttet meg.


text:
Jeg trampet folkene ned i min vrede og knuste dem i min harme, og blodet deres lot jeg renne til jorden.» 


text:
Jeg vil minnes Herrens velgjerninger og lovsynge Herren for alt det Herren har gjort for oss, for alt det gode han har gjort mot Israels hus i sin barmhjertighet og store kjærlighet.


text:
I all deres trengsel var det ingen trengsel. Engelen for hans ansikt frelste dem. I sin kjærlighet og medfølelse løste han dem ut. Alltid løftet han dem opp og bar dem i gamle dager.


text:
Men de var trassige og gjorde hans hellige Ånd sorg. Så ble han en fiende for dem, han kjempet selv imot dem.


text:
Da tenkte folket på gamle dager, på Moses. Hvor er han som førte en gjeter for småfeet sitt opp fra vannet? Hvor er han som ga sin hellige Ånd i hans indre,


text:
han som lot sin herlige arm gå fram på høyre side av Moses, han som kløvde vannet foran dem for å skape seg et evig navn,


text:
Lik buskapsom går ned i dalen, førte Herrens ånd dem til hvile. Slik ledet du ditt folk for å skape deg et herlig navn.


text:
Se ned fra himmelen, fra din hellige, herlige bolig! Hvor er din lidenskap og din styrke? Ditt dirrende hjerte og din barmhjertighet holder seg tilbake for meg.


text:
For du er vår far! Abraham kjenner oss ikke, og Israel vil ikke vite av oss. Du, Herre, er vår far. Ditt navn fra gamle dager er Han som løser oss ut.


text:
Hvorfor fører du oss bort, Herre, fra dine veier? Hvorfor gjør du hjertet vårt hardt så vi ikke frykter deg? Vend tilbake for dine tjeneres skyld, stammene som er din eiendom!


text:
Ville du bare flerre himmelen og stige ned så fjellene dirret for deg, som når ilden setter fyr på kvistene, som når ilden får vannet til åkoke, for å lære dine motstandere å kjenne ditt navn! Folkeslag skulle skjelve for ditt ansikt


text:
Aldri har noen hørt eller lyttet til, aldri har noe øye sett noen annen gud enn deg som kan gjøre slikt for dem som venter på ham.


text:
Du møter den som er glad og gjør rett, de som huskerdeg og går dine veier. Se, du ble harm når vi syndet i gamle dager, men vi ble frelst.


text:
Alle ble vi somurene, all vår rettferd somurenttøy. Vi visnet alle som løv, vår skyld tar oss bort som en vind.


text:
Det er ingen som kaller på ditt navn, som våkner opp og holder fast ved deg. For du har skjult ansiktet for oss og overgitt oss til vår skyld.


text:
Vårt hellige og herlige tempel, der fedrene våre lovet deg, har ilden svidd av. Alt vi var glad i, er lagt i ruiner.


text:
Jeg hadde svar til dem som ikke spurte, jeg var å finne for dem som ikke søkte meg. Jeg sa: «Her er jeg! Her er jeg!» til et folkeslag som ikke kalte på mitt navn.


text:
Hele dagen rakte jeg hendene ut til et trassig folk som gikk fram etter sine egne tanker på veier som ikke var gode.


text:
Alltid gjør folket meg rasende like opp i ansiktet. De ofrer slaktoffer i hagene og brenner røykoffer på teglstein.


text:
De holder til i gravene og overnatter på skjulte steder. De spiser svinekjøtt og koker suppe på urentofferkjøtt.


text:
De sier: «Hold deg unna, kom ikke nær meg, for jeg er hellig for deg!» Slike er røyk i nesen på meg, en ild som brenner hele dagen.


text:
Se, det er skrevet opp foran meg. Jeg vil ikke tie før jeg har gjort gjengjeld. Jeg skal gjengjelde dem rett i fanget,


text:
både for deres egne og for fedrenes synder, sier Herren. De brente røykoffer på fjellene og vanæret meg på haugene. Jeg skal må le opp det de før har gjort, og sende det rett i fanget på dem.


text:
Så sier Herren: så lenge det finnes saft i druene, heter det: «Ødelegg dem ikke, for det er velsignelse i dem.» Slik skal jeg gjøre for mine tjeneres skyld, jeg skal ikke ødelegge alt.


text:
Jeg lar en ætt gå ut fra Jakob, fra Juda en som skal arve mine fjell. Mineutvalgte skal ta landet i eie, og mine tjenere skal bo der.


text:
Da skal Saron bli et sted der småfe beiter og Akor-dalen et sted der storfe hviler, for mitt folk som søker meg.


text:
Men dere som har forlatt Herren og glemt mitt hellige fjell, som dekker bord for Gad og skjenker krydret vin for Meni,


text:
dere overgir jeg til sverdet, alle skal dere bøye kne for å bli slaktet. For jeg ropte, men dere svarte ikke, jeg talte, men dere hørte ikke. Dere gjorde det som var ondt i mine øyne, og valgte det jeg ikke ville.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, mine tjenere skal spise, men dere skal sulte. Se, mine tjenere skal drikke, men dere skal tørste. Se, mine tjenere skal glede seg, men dere skal skamme dere.


text:
Se, mine tjenere skal juble av hjertens lyst, men dere skal skrike av hjertesorg og klage av en sønderbrutt ånd.


text:
Det navnet dere etterlater dere, skal mineutvalgte bruke som forbannelse: «Måtte Herren Gud la deg dø!» Men tjenerne sine skal han kalle med et annet navn.


text:
Den som velsigner seg i landet, skal velsigne seg ved den trofaste Gud, og den som sverger i landet, skal sverge ved den trofaste Gud. For Nå er de første trengslene glemt, ja, de er skjult for mine øyne.


text:
Se, jeg skaper en ny himmel og en ny jord. Ingen skal minnes de første ting, ingen skal tenke på dem.


text:
Gled og fryd dere til evig tid over det som jeg skaper! For se, jeg skaper Jerusalem om til fryd og folket der til glede.


text:
Jeg vil fryde meg over Jerusalem og glede meg over mitt folk. Aldri mer skal det høres gråt eller klageskrik i byen.


text:
Der skal det ikke lenger finnes spedbarn som bare blir noen dager gamle, eller gamle som ikke når sine dagers fulle mål. Ung er den som dør hundreår gammel, den som ikke blir hundre, må være forbannet.


text:
De skal ikke bygge så andre får bo og ikke plante så andre får spise. Så gamle som trærne skal folket mitt bli, mineutvalgte skal selv få slite ut det de har laget med egne hender.


text:
De skal ikke streve til ingen nytte og ikke føde til brådød. For de er en ætt velsignet av Herren, de skal ha etterkommere hos seg.


text:
Ulven og lammet skal beite sammen, løven skal ete halm som oksen, men slangen skal ha støv til mat. Det finnes ikke ondskap eller ødeleggelse på hele mitt hellige fjell, sier Herren.


text:
Så sier Herren: Himmelen er min trone, og jorden er min fotskammel. Hva slags hus kan dere bygge for meg, hvor er stedet der jeg kan hvile?


text:
Min hånd har laget alt dette, slik er alt dette blitt til, sier Herren. Det er den hjelpeløse jeg ser til, den som har en motløs ånd og skjelver for mitt ord.


text:
Den som slakter en okse, slår et menneske i hjel; den som ofrer et lam, knekker nakken på en hund; den som bærer fram grødeoffer, ofrer svineblod; den som brenner røkelse, velsigner det onde. De som gjør dette, har valgt sine egne veier, de har sin glede i det som er motbydelig.


text:
Så velger også jeg åplage dem, jeg fører over dem det de er redde for. For jeg ropte, men ingen svarte, jeg talte, men ingen hørte. De gjorde det som var ondt i mine øyne, og valgte det jeg ikke ville.


text:
Hør Herrens ord, dere som skjelver for hans ord! Brødrene deres som hater dere og støter dere bort for mitt navns skyld, de sier: «La Herren vise sin herlighet, så vi kan se deres glede!» Men de skal bli til skamme.


text:
Hør larmen fra byen, røsten fra tempelet, Herrens røst! Han gjengjelder sine fiender for det de har gjort.


text:
Hvem har hørt noe som dette? Hvem har sett noe slikt? Kan et land bli født på én dag, kan et folkeslag komme til verden på et øyeblikk? Men Sion fødte sine barn med det samme hun fikk rier.


text:
Skulle jeg åpne morslivet uten å sette fødselen i gang? sier Herren. Eller sette fødselen i gang og så stanse den? sier din Gud.


text:
Gled dere over Jerusalem og fryd dere over henne, alle dere som elsker henne! Ta del i hennes glede, alle dere som sørger over henne!


text:
Så skal dere suge og bli mette ved hennes trøstende bryst, dere skal drikke og nyte hennes herlige brystvorter.


text:
For så sier Herren: Se, nåleder jeg fred til henne som en elv, folkeslags rikdom som en flommende bekk. Dere skal suge, bæres på armen og vuggespåfanget.


text:
Dere skal se det, og hjertet skal glede seg, kroppen skal gro som gress. Herrens tjenere skal kjenne hans hånd, men hans fiender får kjenne hans vrede.


text:
For se, Herren kommer i en ild, hans vogner som en virvelvind. Han slipper sin vrede løs som en brann og sine truslersom flammende ild.


text:
For Herren skal holde dom med ild og med sverd mot alle mennesker; mange er de som drepes av Herren.


text:
De som gjør seg hellige og rene for å gå til hagene etter en som er der inne, de som spiser svinekjøtt, motbydelige ting og mus, de skal gå til grunne, alle sammen, sier Herren.


text:
Jeg vet hva de gjør og hva de tenker, jeg kommer for åsamle alle folkeslag og tungemål. De skal komme og se min herlighet.


text:
Jeg setter et tegn blant dem og sender noen av dem som er berget, ut til folkeslagene i Tarsis, Put, Lud, Mesjek med buen, Tubal og Javan, til de fjerne kystene som ikke har hørt ryktet om meg og ikke har sett min herlighet. De skal fortelle om min herlighet blant folkeslagene.


text:
Og de skal bringe alle brødrene deres fra alle folkeslag som offergave til Herren, til hest, i vogner og bærestoler, på muldyrog kameler, til mitt hellige fjell i Jerusalem, sier Herren, slik israelittene bringer offergaver i rene skåler til Herrens hus.


text:
For slik den nye himmel og den nye jord som jeg skaper, alltid skal beståfor mitt ansikt, sier Herren, slik skal deres ætt og navn bestå.


text:
Og det skal skje: Fra nymånedag til nymånedag, fra sabbat til sabbat, skal alle mennesker komme og tilbe for mitt ansikt, sier Herren.


text:
De skal gå ut og se likene av de menneskene som gjorde opprør mot meg. For dem skal marken ikke dø og ilden ikke slukne. De skal være en gru for alle mennesker.


text:
Herrens ord kom til ham i de dager da Josjia, sønn av Amon, var konge i Juda, i det trettende regjeringsåret hans,


text:
og i de dager da Jojakim, sønn av Josjia, var konge i Juda, helt til sluttenav det ellevte året da Sidkia, sønn av Josjia, var konge i Juda, da Jerusalem ble ført i eksil i den femte måneden.


text:
«Før jeg formet deg i mors liv, kjente jeg deg, før du ble født, helliget jeg deg; til profet for folkeslagene satte jeg deg.» 


text:
Da sa Herren til meg: «Du skal ikke si: Jeg er ung! Overalt hvor jeg sender deg, skal du gå, og alt jeg befaler deg, skal du si.


text:
Herren rakte ut hånden og rørte ved munnenmin. Så sa Herren til meg: «Nålegger jeg mine ord i din munn.


text:
Se, jeg setter deg i dag over folk og riker til årykke opp og rive ned, til åødelegge og knuse, til å bygge og plante.» 


text:
Herrens ord kom til meg for annen gang: «Hva ser du?» Jeg svarte: «Jeg ser en kokende gryte, den heller hitover fra nord.» 


text:
For nåkaller jeg på alle kongeslektene i nord, sier Herren. De skal komme og reise hver sin trone ved Jerusalems portåpninger, mot alle mureneomkring og mot alle byene i Juda.


text:
Da skal jeg avsi min dom over dem for all deres ondskap, de som forlot meg, tente offerild for andre guder og tilba sine egne henders verk.


text:
Men du skal spenne beltet om livet, stå fram og si til dem alt det jeg befaler deg. Vær ikke redd dem, ellers slår jeg deg med redsel for dem.


text:
Se, jeg gjør deg i dag til en festningsby, til en jernstøtte og en bronsemur mot hele landet, mot kongene i Juda, mot lederne og prestene og folket i landet.


text:
gå og rop i ørene på Jerusalem: så sier Herren: Jeg huskerdinungdoms troskap, din kjærlighet som brud, da du fulgtemeg i ørkenen, i et land der ingen kan så.


text:
Israel var hellig for Herren, førstegrøden av hans avling. Alle som ville fortære Israel, måtte bøte, ulykke kom over dem, sier Herren.


text:
Så sier Herren: Hva galt fant fedrene deres hos meg siden de gikk bort fra meg, fulgtetomme guder og selv ble tomme?


text:
De sa ikke: «Hvor er Herren som førte oss opp fra Egypt og ledet oss gjennom ørkenen, et land med stepper og kløfter, et land med tørke og dødsskygge, et land der ingen ferdes og ikke et menneske bor?» 


text:
Jeg førte dere til et land med frukthager så dere kunne spise fruktenog grøden. Men da dere kom inn, gjorde dere landet mitturent og min eiendom avskyelig.


text:
Prestene spurte ikke: «Hvor er Herren?» De lovkyndige kjente meg ikke, gjeterne satte seg opp mot meg, profetene profeterte ved Baal og fulgtedem som ikke kan hjelpe.


text:
Dra over til kitteernes kyster og se, send bud til Kedar og undersøk nøye, se om noe slikt har hendt!


text:
Har noe folkeslag byttet ut gudene sine, enda de ikke er guder? Men mitt folk har byttet ut sin ære med det som ikke kan hjelpe.


text:
For to onde ting har folket mitt gjort: De har forlatt meg, kilden med levende vann, og huggetseg brønner, sprukne brønner som ikke holder vann.


text:
Unge løver brølte og knurretmot ham. De gjorde landet hans til ødemark, byene ble brent så ingen kan bo der.


text:
Dette har du selv ført over deg, for du gikk bort fra Herren din Gud den tiden han førte deg på veien.


text:
Og nå, hvorfor drar du til Egypt for å drikke vann fra Nilen, hvorfor drar du til Assur for å drikke vann fra Eufrat?


text:
Din egen ondskap straffer deg, ditt frafall går i rette med deg. Forståog se hvor ondt og bittert det er at du har forlatt Herren din Gud og ikke frykter meg, sier Herren, hærskarenes Gud.


text:
Fra gammelt av har du brutt åket og slitt lenkene dine i stykker. Du sa: «Jeg vil ikke tjene.» på hver høy haug og underhvert frodig tre la du deg ned og drev hor.


text:
Jeg plantet deg som den fineste vin, en ekte stikling. Hvordan kunne du forvandles til villskudd av fremmed vinstokk?


text:
Hvordan kan du si: «Jeg er ikke blitt uren, jeg har ikke fulgt Baal-gudene»? Se hvor du gikk nede i dalen, forståhva du har gjort! En rask kamelhoppe som renner hit og dit,


text:
et villesel som kjenner ørkenen og snapper etter pusteni brunst. Hvem kan holde henne tilbake? De som leter etter henne, sliter seg ikke ut, i paringstiden finner de henne lett.


text:
Gå ikke barføtt, spar strupen din for tørst! Men du sier: «Det nytter ikke. Jeg elsker de fremmede, jeg vil gåetter dem.» 


text:
Slik tyven blir til skamme når han blir tatt, skal israelittene bli til skamme, konger og ledere, prester og profeter.


text:
De sier til treet: «Du er min far» og til steinen: «Du har født meg.» De snur ryggen til meg og ikke ansiktet. Men iulykkens tid sier de: «Reis deg og hjelp oss!» 


text:
Hvor er gudenedine som du laget deg? De får reise seg og hjelpe deg iulykkens tid! For du har like mange guder som du har byer, Juda.


text:
Forgjeves slo jeg sønnene deres, de lot seg ikke oppdra. Som en herjende løve fortærte sverdet deres profetene.


text:
Dere som lever i denne tiden, se Herrens ord! Har jeg vært en ørken for Israel eller et mørkt land? Hvorfor sier folket mitt: «Vi løper dit vi vil, vi kommer aldri mer til deg»?


text:
Kan en jomfru glemme smykket sitt eller en brud sitt belte? Men folket mitt har glemt meg gjennom dager uten tall.


text:
Så flink du er til å finne veien når du er ute etter elskov! Derfor har du også lært deg å gå påonde veier.


text:
sier du: «Jeg eruskyldig; hans vrede har vendt seg fra meg.» Se, nå lar jeg deg dømme, for du sier: «Jeg har ikke syndet.» 


text:
Så lett du har for å ta en annen vei! Men også av Egypt blir du gjort til skamme, slik du fikk skam av Assur.


text:
Ogsåherfra må du gå ut med hendene over hodet. For Herren har forkastet dem du stoler på, du får ingen nytte av dem.


text:
Om en mann sender bort sin kone og hun går fra ham og blir en annen manns, kan han så vende tilbake til henne? Nei, kvinnen ville bli vanhelliget. Og så skulle du, som har drevet hor med mange naboer, vende tilbake til meg! sier Herren.


text:
Løft blikket mot de snaue høydene og se! Finnes det et sted hvor du ikke lot deg ta? Ved veiene satt du og bød deg fram som en nomade i ørkenen. Du vanhelliget landet med hor og ondskap.


text:
Derfor ble regnskureneholdt tilbake, og vårregnet kom ikke. Du hadde pannen til en hore, og du nektet å skamme deg.


text:
Vil han være vred til evig tid, vil han alltid bevare sin harme?» Det sier du, men du har handlet ondt og det til gagns.


text:
Herren sa til meg i kong Josjias dager: Har du sett hva den frafalne Israel har gjort? Hun gikk opp på hver høy haug og innunderhvert frodig tre og drev hor der.


text:
Jeg tenkte: «Når hun har drevet på med alt dette en stund, vil hun vende tilbake til meg.» Men hun vendte ikke tilbake. Dette så hennes troløse søster Juda.


text:
Og hun så at jeg sendte bort den frafalne Israel fordi hun brøt ekteskapet, og at jeg ga henne skilsmissebrev. Den troløse søsteren Juda ble ikke redd. også hun gikk bort og drev hor.


text:
Og tross alt dette vendte den troløse søsteren Juda ikke tilbake til meg av hele sitt hjerte, hun bare lot som hun gjorde det, sier Herren.


text:
gå og rop ut disse ordene mot nord: Vend tilbake, du frafalne Israel! sier Herren. Jeg er ikke lenger sint på dere, for jeg er trofast, sier Herren. Jeg er ikke vred til evig tid.


text:
Bare innse din skyld. For du har gjort opprør mot Herren din Gud. Du bød deg fram for fremmede underhvert frodig tre. Du hørte ikke på min røst, sier Herren.


text:
Vend tilbake, dere bortkomne sønner! sier Herren. For jeg er herre over dere. Jeg vil ta dere, én fra en by og to fra en slekt, og føre dere til Sion.


text:
I de dager, sier Herren, når dere blir mange og fruktbare i landet, skal de ikke lenger si «Herrens paktkiste» og ikke tenke på den. De skal ikke minnes den eller lete etter den, og det skal ikke lages noen ny.


text:
På den tiden skal de kalle Jerusalem for Herrens trone. Der skal alle folkeslag samle seg, i Herrens navn, i Jerusalem. De skal ikke lenger følge sitt onde og egenrådige hjerte.


text:
I de dager skal Judas hus slutte seg til Israels hus, og sammen skal de komme fra et land i nord til det landet jeg ga fedrene deres til eiendom.


text:
Jeg sa: Jeg vil sette deg blant sønner og gi deg et herlig land, den prektigste arv blant folkeslagene. Jeg tenkte dere ville kalle meg far og ikke vende dere bort fra meg.


text:
Det høres rop på de snaue høydene, gråt og bønner fra israelittene. For de har gått krokveier, de har glemt Herren sin Gud.


text:
Vend tilbake, bortkomne sønner, så skal jeg helbrede deres frafall. «Se, vi kommer til deg, for du er Herren vår Gud.


text:
Sannelig, løgn er det som kommer fra haugene, larmen fra fjellene. Sannelig, hos Herren vår Gud er det frelse for Israel.


text:
Skammen har fortært det fedrene våre strevde for helt fra vårungdom, sauer og okser, sønner og døtre.


text:
Så la oss ligge i vår skam, la vanære dekke oss! For mot Herren vår Gud har vi syndet, både vi og fedrene våre, fra vårungdom og til denne dag. Vi har værtulydige mot Herren vår Guds røst.» 


text:
Om du vender tilbake, Israel, sier Herren, om du vender tilbake til meg, om du fjerner de motbydelige gudenedine fra meg og ikke flakker omkring,


text:
om du sverger «såsant Herren lever» i sannhet, rett og rettferd, da skal folkeslag velsigne seg ved ham, ved ham skal de prise seg lykkelige.


text:
Omskjær dere for Herren, ta bort forhuden fra hjertet deres, dere judeere og dere som bor i Jerusalem, ellers skal min harme bryte ut som ild og brenne uten at noen slukker, for det onde dere har gjort.


text:
Kunngjør dette i Juda, la det høres i Jerusalem, blås i horn i landet, rop høyt og si: Samle dere! La oss gå inn i festningsbyene!


text:
Løft banneret! Til Sion! Berg dere, bli ikke stående! For jeg sender enulykke fra nord, et stort sammenbrudd.


text:
En løve stiger opp fra krattet. En som ødelegger folkeslag, bryter opp og drar ut fra sitt sted for å legge landet ditt øde. Byene dine skal bli til ruiner der ingen kan bo.


text:
Derfor, kle dere i sekkestrie, sørg og skrik! For Herrens brennende vrede har ikke vendt seg bort fra oss.


text:
Den dagen, sier Herren, skal kongen og lederne miste alt mot. Prestene blir slått av skrekk, profetene blir må lløse av redsel.


text:
Jeg sa: Å, min Herre og Gud! Sannelig, du sviktet dette folket og Jerusalem da du sa: «Dere skal ha fred.» Nårører sverdet ved strupen.


text:
På den tiden skal det sies til dette folket og til Jerusalem: Vind som brenner av hete, kommer fra snaue høyder i ørkenen mot folket, min datter. Den er ikke til å kaste og rense korn i,


text:
Se, som skyer drar han fram, som stormen er vognene hans, hestene er raskere enn ørner. Ve oss, for vi blir ødelagt!


text:
Rens hjertet ditt for ondskap, Jerusalem, så skal du bli frelst. Hvor lenge skal du la onde tanker få bo i ditt indre?


text:
Si fra til folkeslagene: Der er de! La det høres over Jerusalem! Fiender kommer fra fjerne land, ropet deres lyder over byene i Juda.


text:
Din vei og dine gjerninger har ført dette over deg. Slik er din ondskap, den er bitter, og den rammer deg i hjertet.


text:
Å, kroppen min, kroppen min! Jeg vrir meg i smerte. Mitt hjertes vegger! Hjertet skriker, jeg kan ikke tie. Jeg hører lyden av horn og hærrop.


text:
Det blir ropt om sammenbrudd på sammenbrudd, hele landet er ødelagt. Brått blir teltene mine ødelagt, teltdukenepået øyeblikk.


text:
Ja, folket mitt er dårer, de kjenner meg ikke. De er tåpelige barn uten innsikt. De er flinke til å gjøre ondt, men kan ikke gjøre godt.


text:
Jeg så, og se! –fruktbart land var blitt til ørken, alle byer var revet ned av Herren, av hans brennende vrede.


text:
Jorden sørger over dette, og himmelen mørkner over den. For jeg har talt og lagt min plan, jeg angrer ikke og tar den ikke tilbake.


text:
Hele byen flykter for larmen fra ryttere og bueskyttere. De går inn i krattskogen og klatrer opp på knausene. Hver by er forlatt, det finnes ingen som bor i dem.


text:
Du som er ødelagt, hva vil du gjøre? Om du kler deg i skarlagen, om du pynter deg med gullsmykker, om du gjør øynene store med sminke, gjør du deg vakker til ingen nytte. De som lengtet etter deg, har forkastet deg, nå står de deg etter livet.


text:
Jeg hører rop som fra en kvinne med rier, et skrik som når hun føder for første gang. Det er ropet fra datter Sion, hun gisper etter luft og strekker hendene ut: «Ve meg, jeg faller om foran mordere!» 


text:
Gårundt i Jerusalems gater, se og forstå, søk på torgene hennes om dere kan finne én, en eneste, som gjør rett og søker troskap, så jeg kan tilgi byen.


text:
Herre, dine øyne ser etter troskap. Du slo dem, men de kjente ikke smerte, du gjorde ende på dem, men de nektet å ta lærdom av det. De gjorde ansiktet hardere enn stein og nektet å vende om.


text:
Jeg vil gå til de store og tale med dem, for de kjenner Herrens vei, sin Guds rett. Men de har alle brutt åket og slitt lenkene i stykker.


text:
Derfor skal løven fra skogen slå dem ned, ulvenfra ødemarken skal herje, ved byene ligger leoparden på lur, alle som går ut, blir revet i hjel. For lovbruddene deres er mange, gang på gang har de falt fra.


text:
Hvorfor skulle jeg tilgi deg dette? Sønnene dine har forlatt meg og sverget ved guder som ikke er guder. Jeg mettet dem, men de brøt ekteskapet, i horehuset rispet de seg opp.


text:
Skulle jeg ikke straffe dem for dette, sier Herren, skulle jeg ikke hevne meg på et folkeslag som dette?


text:
gå opp på terrassene i vinmarken og ødelegg dem, men ikke helt! Fjern vinrankene, for de hører ikke Herren til.


text:
De fornekter Herren og sier: «Han finnes ikke, ulykken kommer ikke over oss, sverd og sult skal vi ikke se.


text:
Derfor sier Herren, hærskarenes Gud: Se, fordi dere taler slike ord, gjør jeg mine ord til ild i din munn og dette folket til ved som ilden skal fortære.


text:
Se, Israels hus, jeg sender mot dere et folkeslag fra det fjerne, sier Herren. Det er et mektig folkeslag, et folk fra gammel tid. Du kjenner ikke språket deres og skjønner ikke hva de sier.


text:
De eter kornet og brødet ditt, de eter sønnene og døtrene dine, de eter småfeet og storfeet ditt, de eter vinstokkene og fikentrærne dine. Festningsbyene dine, som du stoler på, skal deutslette med sverd.


text:
Når dere spør: «Hvorfor har Herren vår Gud gjort alt dette mot oss?» –da skal du svare: «Slik dere forlot meg og tjente fremmede guder i deres eget land, skal dere nå tjene fremmede i et land som ikke er deres.» 


text:
Frykter dere meg ikke, sier Herren, skjelver dere ikke for mitt ansikt? Jeg la sand til grense for havet, en evig grense som det ikke kommer over. Bølgene slår, men klarer det ikke, de bryter, men slår ikke over.


text:
De sier ikke i sitt hjerte: «La oss frykte Herren vår Gud, han som gir regn i rett tid, både høstregn og vårregn, og passer på ukene som er bestemt for oss til innhøsting.» 


text:
For det finnesurettferdige i folket mitt. De ligger på lur som fuglefangere i dekning, setter feller og fanger mennesker.


text:
Som en kurv er full av fugler, slik er husene deres. De er fulle av svik. Derfor er de blitt store og rike,


text:
tykke og fete. Det flommer over av onde ord: De dømmer ikke rett så farløse kan vinne fram med sin sak, og de hjelper ikke fattige til deres rett.


text:
Profetene spår løgn, prestene styrer etter deres råd, og folket mitt vil ha det slik. Men hva vil dere gjøre når dette tar slutt?


text:
Berg dere, benjaminitter, bort fra Jerusalem! Blås i horn i Tekoa, tenn varden på Bet-Hakkerem! For enulykke truer fra nord, et stort sammenbrudd.


text:
Mot henne skal gjetere komme med saueflokkene sine. De slår opp telt omkring henne, og hver beiter sitt stykke snaut.


text:
Lys hellig krig mot henne! Kom, la oss angripe midt på dagen! Ve oss, dagen er på hell, og kveldsskyggene blir lange.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Fell trær og kast opp en voll mot Jerusalem! Hun er byen som skal kreves til regnskap, hun er full av undertrykkelse.


text:
Som en kilde holder vannet kaldt, slik holder byen ondskapen kald. Der hører en om vold og ran, alltid ser jeg sykdom og så r.


text:
La deg refse, Jerusalem, ellers bryter jeg med deg og gjør deg til et øde sted, et land der ingen kan bo.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Hold etterhøst på Israels rest som dere gjør med vinstokken! Gåenda en gang over rankene med hånden lik en som plukkerdruer!


text:
«Hvem skal jeg tale til og advare slik at de hører? Se, de haruomskårne ører og kan ikke høre etter. Se, Herrens ord er spott for dem, og de bryr seg ikke om det.


text:
Men jeg er full av Herrens harme, jeg er trett av å holde den tilbake.» Så øs den ut over barna på gaten og over flokken av unge menn som samles! Både mann og kvinne skal fanges, gamle menn og oldinger.


text:
Andre skal overta husene deres, jordene og kvinnene også. For nåløfter jeg hånden mot dem som bor i landet, sier Herren.


text:
De skal bli til skamme, for de har gjort avskyelige ting. Likevel skammer de seg ikke, vet ikke hva vanære er. Derfor skal de falle blant dem som er falt. I regnskapets time skal de snuble, sier Herren.


text:
Så sier Herren: Still dere på veiene og se! Spør etter de gamle stiene, etter veien til det gode! Gåpåden, så skal dere finne hvile for deres liv. Men de svarte: «Vi vil ikke gåder.» 


text:
Hør, du jord! Se, jeg førerulykke over dette folket, fruktenav deres egne planer. For de lyttet ikke til mine ord, og de foraktet min lov.


text:
Hva skal jeg med røkelse fra Saba og det beste krydder fra fjerne land? Brennoffer fra dere tar jeg ikke imot, slaktofrene gleder meg ikke.


text:
Derfor sier Herren: Se, jeg legger snublesteiner for dette folket. Både fedre og sønner skal snuble i dem, nabo og neste skal gåunder.


text:
Så sier Herren: Se, det kommer et folk fra landet i nord, et stort folkeslag bryter opp fra jordens ytterste ende.


text:
De har bue og sabel i hånden, de er grusomme og viser ingen nåde. Larmen drønner som havet, på hester kommer de ridende, rustettil krig mot deg, datter Sion.


text:
Mitt folk, min datter, bind sekkestrie om deg og velt deg i aske! Hold sørgehøytid over din eneste sønn, en bitter klage. For brått kommer ødeleggeren over oss.


text:
Blåsebelgen er svidd av ilden, blyet er fjernet. Men det nytter ikke åsmelte, de onde skilles ikke ut.


text:
Still deg i porten til Herrens hus. Der skal du rope ut dette ordet og si: Hør Herrens ord, hele Juda, dere som går inn gjennom disse portene for å tilbe Herren.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Gjør veiene og gjerningene deres gode, så vil jeg la dere bo på dette stedet.


text:
ikkeundertrykker innflyttere, farløse og enker, ikke utøseruskyldig blod på dette stedet og ikke følger andre guder til skade for dere selv,


text:
da vil jeg la dere bo på dette stedet, i det landet jeg ga deres fedre, fra evig tid og til evig tid.


text:
Dere stjeler, slår i hjel, bryter ekteskapet, sverger falskt, tenner offerild for Baal og følger andre guder som dere ikke kjenner.


text:
Og så vil dere komme og ståfor mitt ansikt i dette huset som navnet mitt er ropt ut over, og si: «Vi er berget», selv om dere gjør alt dette som er avskyelig?


text:
Er det blitt en røverhule i deres øyne, dette huset som navnet mitt er ropt ut over? også jeg kan se, sier Herren.


text:
gå til stedet mitt som er i Sjilo, hvor jeg lot mitt navn bo i den første tiden, og se hva jeg gjorde med det på grunn av ondskapen hos mitt folk Israel.


text:
Og nå har dere gjort alle disse gjerningene, sier Herren. Dere ville ikke høre når jeg talte til dere sent og tidlig, og dere svarte ikke når jeg ropte på dere.


text:
Derfor vil jeg gjøre slik jeg gjorde med Sjilo, mot det huset som navnet mitt er ropt ut over, og som dere stoler på, det stedet som jeg ga dere og fedrene deres.


text:
Og jeg vil kaste dere bort fra mitt ansikt slik jeg kastet fra meg alle brødrene deres, hele Efraims ætt.


text:
Du skal ikke be for dette folket, ikke bære fram klage eller bønn for det og ikke prøve å overtale meg, for jeg vil ikke høre på deg.


text:
Barna sanker ved, fedrene gjør opp ild, kvinnene knar deig for åbake offerkaker til Himmeldronningen, og de øser ut drikkoffer til andre guder. Slik krenker de meg.


text:
Men er det meg de krenker, sier Herren, er det ikke seg selv, er det ikke deres eget ansikt som får skammen over seg?


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, min vrede og harme skal øses ut over dette stedet, over folk og fe, over trærne på marken og fruktenav jorden. Den skal brenne og ikke slukne.


text:
For jeg sa ikke noe om brennoffer og slaktoffer til fedrene deres, jeg ga dem ikke noe på bud om det da jeg førte dem ut av Egypt.


text:
Men dette budet ga jeg dem: «Hør på min røst, så skal jeg være deres Gud, og dere skal være mitt folk. Gåalltid på den veien jeg befaler dere, så skal det gådere vel.» 


text:
Men de ville ikke høre og vendte ikke øret til. De fulgtesine egne planer, sitt onde og egenrådige hjerte. De gikk bakover, ikke framover.


text:
Fra den tid da fedrene deres dro ut av Egypt og helt til denne dag har jeg sendt alle mine tjenere profetene til dem, sent og tidlig.


text:
Men de ville ikke høre på meg og vendte ikke øret til. De gjorde nakken stiv og var verre enn fedrene sine.


text:
Når du sier alle disse ordene til dem, kommer de ikke til å høre på deg. Når du roper til dem, kommer de ikke til åsvare.


text:
Da skal du si til dem: «Dette er folkeslaget som ikke ville lytte til Herren sin Guds røst og ikke ta lærdom. Det er slutt på trofasthet, den er forsvunnetfra deres munn.» 


text:
Klipp håret av deg og kast det bort! Stem i en likklage på de snaue høydene!Herren har forkastet og vraket den slekten han er harm på.


text:
For judeerne har gjort det som er ondt i mine øyne, sier Herren. De har innsatt det motbydelige i det huset som navnet mitt er ropt ut over, og gjort deturent.


text:
De har bygd Tofet-haugenei Ben-Hinnom-dalen, hvor de brenner sønnene og døtrene sine i ilden. Det har jeg ikke på lagt dem, det har aldri vært i mine tanker.


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da det ikke lenger skal hete Tofet eller Ben-Hinnom-dalen, men Drapsdalen. Og i Tofet skal de døde begraves, fordi det ikke er gravplass andre steder.


text:
Likene av dette folket skal bli til føde for fuglene under himmelen og for dyrene på jorden, og ingen skal skremme dem bort.


text:
Jeg gjør ende på lyden av jubel og glede og stemmen til brudgomog brud i Judas byer og på Jerusalems gater. For landet skal legges i ruiner.


text:
På den tid, sier Herren, skal de ta knoklene av Juda-kongene, knoklene av lederne, knoklene av prestene, knoklene av profetene og knoklene av innbyggerne i Jerusalem ut av gravene


text:
og spre dem ut for solen og månen og hele himmelens hær, som de elsket, som de dyrket, som de fulgte, som de spurte til råds, og som de tilba. De skal ikke bli samlet og gravlagt, de skal bli til gjødsel på jorden.


text:
Men de velger døden i stedet for livet, hele den resten som er igjen av denne onde slekt på alle de stedene jeg har drevet dem bort til, sier Herren over hærskarene.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren: Hvem er det som faller og ikke reiser seg igjen? Eller går bort og ikke vender tilbake?


text:
Hvorfor har dette folket vendt seg bort? Hvorfor vender Jerusalem seg alltid bort? De holder fast ved sitt svik og nekter å vende om.


text:
Jeg har lyttet og hørt etter. Det er ikke sant, det de sier. Ingen angrer sin ondskap og sier: «Hva har jeg gjort!» Alle løper bort slik en hest stormer fram i strid.


text:
Selv storken under himmelen kjenner sine faste tider, og turtelduen, svalen og trosten passer tiden når de skal komme. Men folket mitt kjenner ikke Herrens lov.


text:
Hvordan kan dere si: «Vi er vise, vi har Herrens lov hos oss»? Se, skrivernes falske penn har forfalsket den!


text:
De vise blir til skamme, de blir slått av skrekk og fanget. De har jo forkastet Herrens ord. Hva er da deres visdom?


text:
Derfor gir jeg konene deres til andre og jordene deres til nye eiere. For alle sammen, små og store, skaffer segurettvinning. Profet og prest, alle farer med svik.


text:
nå vil jeg samle dem inn, sier Herren. Det finnes ikke druer på vinranken og ikke fikener på fikentreet, løvet er visnet. Det jeg har gitt dem, er borte.


text:
Hvorfor blir vi sittende? Samle dere! La oss gå inn i festningsbyene og gå til grunne der! For Herren vår Gud lar oss gå til grunne, han gir oss giftig vann å drikke, for vi har syndet mot Herren.


text:
Fra Dan høres fnysende hester. Når hingstene vrinsker, skjelver hele landet. De kommer, de eter opp landet og alt som fyller det, byen og dem som bor der.


text:
Se, jeg sender slanger mot dere, giftige ormer som ingen kan mane bort. De skal bite dere, sier Herren.


text:
Hør skriket til folket, min datter, fra et land langt borte! Er ikke Herren på Sion? Er ikke kongen hennes der? Hvorfor har de krenket meg med gudebildene sine, med fremmede og tomme guder?


text:
Jeg er nedbrutt, for folket, min datter, har brutt sammen, det svartner for meg, gru har grepet meg.


text:
Finnes det ikke balsam i Gilead? Er det ingen lege der? Hvorfor blir ikke folket, min datter, helbredet?


text:
Å, om hodet mitt var vann og øyet mitt en tårekilde! Da ville jeg gråte dag og natt over de falne i folket, min datter.


text:
Å, om jeg fant et sted i ørkenen der vandringsmenn kunne overnatte! Da ville jeg forlate folket mitt og gå bort fra dem. For de er alle ekteskapsbrytere, en flokk av troløse.


text:
De spenner løgnens bue med tungensom pil. Det er ikke ved sannhet de hersker i landet. De går fra ondskap til ondskap, og de kjenner ikke meg, sier Herren.


text:
Vokt dere for hverandre, stol ikke engang på en bror! Hver bror farer med list, hver venn går med sladder.


text:
De bedrar hverandre og snakker ikke sant. De har lært opp tungentil å lyve, de erutmattet av ondskap.


text:
Derfor sier Herren over hærskarene: Se, jeg vil smelte dem og prøve dem. Hva kan jeg ellers gjøre for folket, min datter?


text:
Tungenderes er en drepende pil, den taler svik. Med munnentaler de om fred til sin neste, men i sitt indre planlegger de bakhold.


text:
Jeg stemmer i med gråt og klagesang over fjellene, likklage over beitene i ørkenen. For de er avsvidd, ingen ferdes der, det høres ingen rautende buskap. Både fuglene under himmelen og dyrene på marken har rømt og er borte.


text:
Jeg gjør Jerusalem til en steinrøys, et sted der sjakaler holder til. Byene i Juda gjør jeg til øde steder hvor ingen kan bo.


text:
Hvem er så vis at han forstår dette og kan kunngjøre det Herrens munn har sagt ham? Hvorfor er landet lagt i grus, avsvidd som en ørken der ingen kan ferdes?


text:
Herren svarte: Fordi de sviktet min lov som jeg la fram for dem. De hørte ikke på min røst og fulgte ikke min lov,


text:
Derfor sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, jeg gir dette folket malurt å spise og giftig vann å drikke.


text:
Jeg sprer dem blant folkeslag som verken de eller fedrene deres kjente. Jeg sender sverdet etter dem helt til jeg har gjort ende på dem.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Vær forstandige! Tilkall gråtekonene, send bud på de kyndige kvinnene!


text:
De må skynde seg å komme, de skal synge klagesang over oss til tårer renner fra øynene våre og vann drypper fra øyelokkene våre.


text:
Hør, det lyder klagesang fra Sion: «Å, vi er ødelagt! Vår skam er stor. Nåmåvi forlate landet, for de har revet ned hjemmene våre.» 


text:
Ja, kvinner, hør Herrens ord, ører, ta imot ordet fra hans munn! Lær døtrene deres en klagesang og lær hverandre en likklage:


text:
«Døden kom inn gjennom vinduene våre og gikk inn i borgene våre for å utrydde småbarn i gaten, unge menn på torgene.» 


text:
Tal! Slik er ordet fra Herren: Lik av mennesker skal falle som gjødsel på marken, som kornbånd etter høstfolkene, og det er ingen til åsamle dem opp.


text:
Så sier Herren: Den vise skal ikke være stolt av sin visdom, den sterke skal ikke være stolt av sin styrke, den rike skal ikke være stolt av sin rikdom.


text:
Men den som vil være stolt av noe, skal være stolt av dette: at han har forstand og kjenner meg. For jeg er Herren, som viser miskunn, rett og rettferd på jorden. Ja, slik vil jeg ha det, sier Herren.


text:
Egypt, Juda, Edom, ammonittene, Moab og alle ørkenboerne som har kortklipt hår ved tinningen. For alle folkeslagene eruomskåret, og hele Israels hus haruomskårne hjerter.


text:
Så sier Herren: Dere skal ikke lære dere å gå folkeslagenes veier og ikke frykte tegnene på himmelen selv om folkeslagene frykter dem.


text:
De er som fugleskremslene på en agurkmark, ikke kan de snakke, og de må bæres, for de kan ikke gå. Vær ikke redd dem! De gjør ikke noen skade, men de kan heller ikke gjøre noe godt.


text:
Hvem må ikke frykte deg, du konge over folkeslagene? Det er din rett. For blant alle vismenn hos folkeslagene og i alle riker er det ingen som du.


text:
Det hamre de sølvet er innført fra Tarsis og gullet fra Ufas. Det er verk av treskjærer og gullsmed, kledd i blått og rødt purpur, kunstverk alt sammen.


text:
Men Herren er den sanne Gud, den levende Gud, den evige konge. Jorden skjelver for hans harme, folkeslagene kan ikke holde ut hans vrede.


text:
Dette skal dere si til dem: «De gudene som ikke skapte himmel og jord, skal utryddes fra jorden og under himmelen.» 


text:
Han laget jorden med sin kraft, han grunnla verden i sin visdom og spente ut himmelen ved sin innsikt.


text:
Når hans røst høres, bruser vannet i himmelen, han lar skyer stige opp fra jordens ende, han lager både lyn og regn, han lar vinden slippe ut fra sine forrådskamre.


text:
Alle mennesker er dumme og uforstandige. Hver gullsmed må skamme seg over gudebildet sitt, for det støpte bildet hans er løgn. Det er ikke ånd i dem.


text:
Han som er Jakobs del, er ikke som disse, for det er han som former alt. Israel er hans egen stamme. Herren over hærskarene er hans navn.


text:
For så sier Herren: Se, denne gangen slenger jeg bort dem som bor i landet. Jeg gir dem trengsel for at de skal finne meg.


text:
Ve meg, for et brudd! Jeg har etuhelbredelig så r. Jeg tenkte: Dette er bare en lidelse som jeg må bære.


text:
Teltet mitt er ødelagt, alle snorer revet av. Barna mine har forlatt meg, de er borte. Det er ikke lenger noen som setter opp teltet mitt og spenner ut teltdukene.


text:
Dårlig nytt: Nå kommer det, et kraftig jordskjelv fra landet i nord. Det gjør byene i Juda til ørken, et sted hvor sjakaler holder til.


text:
Jeg vet, Herre, at mennesket ikke selv rår for sin vei, og at vandringsmannen ikke selv kan styre sine skritt.


text:
Øs ut din harme over folkeslag som ikke kjenner deg, over slekter som ikke kaller på ditt navn. For de har fortært Jakob, fortært og gjort ende på ham og lagt boplassen øde.


text:
som jeg på la fedrene deres den dagen jeg førte dem ut av Egypt, ut av smelteovnen. Da sa jeg: Hør på meg og gjør alt det jeg på legger dere! Så skal dere være mitt folk, og jeg skal være deres Gud.


text:
Jeg vil holde eden jeg sverget for fedrene deres, å gi dem et land som flyter av melk og honning, slik det er i dag. Da svarte jeg: «Amen, Herre!» 


text:
Herren sa til meg: Rop ut alle disse ordene i byene i Juda og på gatene i Jerusalem: Hør ordene i denne pakten og lev etter dem!


text:
Jeg advarte fedrene deres den dagen jeg førte dem ut av Egypt, og til denne dag har jeg advart dem sent og tidlig: «Hør på meg!» 


text:
Men de ville ikke høre, vendte ikke øret til. Alle fulgtesitt onde og egenrådige hjerte. Da lot jeg alle ordene i denne pakten komme over dem, den pakten jeg hadde befalt at de skulle holde, men som de ikke holdt.


text:
De har vendt tilbake til syndene til sine første fedre, de som nektet å adlyde mine ord. De fulgteandre guder og tjente dem. Israels og Judas hus har brutt den pakten jeg sluttetmed fedrene deres.


text:
Derfor sier Herren: Se, jeg fører over dem enulykke som de ikke kan slippe unna. Når de roper til meg, vil jeg ikke høre på dem.


text:
Da skal byene i Juda og de som bor i Jerusalem, gå og rope til gudenede tenner offerild for. Men de kan ikke berge dem iulykkens tid.


text:
For du har like mange guder som du har byer, Juda! Og dere har reist like mange altere for Skammen som det er gater i Jerusalem, altere der dere tenner offerild for Baal.


text:
Du skal ikke be for dette folket og ikke sette i med klagerop eller bønn for dem. For jeg vil ikke høre på dem når de roper til meg iulykkens tid.


text:
Hva har min elskede i mitt hus å gjøre, hun som har lagt onde planer? Kan fete dyr og hellig kjøtt ta bort din ondskap? Da kunne du juble.


text:
Herren har kalt deg et frodig oliventre med vakker frukt. Men med et veldig drønn setter han fyr på det så greinene blir ødelagt.


text:
Herren over hærskarene, han som plantet deg, truer deg nå med det onde på grunn av det onde som Israels og Judas hus har gjort mot seg selv da de tente offerild for Baal og gjorde meg rasende.


text:
Jeg var lik et troskyldig lam som føres bort til slakting. Jeg visste ikke at de la planer mot meg: «La oss ødelegge både treet og frukten, utrydde ham fra de levendes land så navnet hans ikke lenger blir husket.» 


text:
Herre over hærskarene, du rettferdige dommer, du som prøver hjerter og nyrer, la meg få se at du tar hevn over dem, for jeg har lagt saken min fram for deg.


text:
Derfor: så sier Herren om mennene i Anatot, de som står deg etter livet og sier: «Du må ikke profetere i Herrens navn, ellers skal du dø for vår hånd.» 


text:
Derfor sier Herren over hærskarene: Se, jeg vil kreve dem til regnskap. De unge mennene skal dø for sverd, sønnene og døtrene deres skal dø av sult.


text:
Rettferdig er du, Herre, når jeg fører sak mot deg. Likevel må jeg snakke med deg om hva som er rett. Hvorfor har deurettferdige fremgang, hvorfor er alle de troløse trygge?


text:
Du planter dem, og de slår rot, de vokser og bærer frukt. Du er nær i munnenderes, men fra hjertet er du langt borte.


text:
Men du, Herre, kjenner meg og ser meg, du prøver mitt hjerte, min troskap mot deg. Skill dem ut som sauer til slakting, innvi dem til dagen for drap!


text:
Hvor lenge skal landet sørge og alt som vokser på marken, tørke bort? De som bor i landet, er onde, derfor går dyr og fuglertil grunne. De sier: «Han kan ikke se hvordan det går oss til slutt.» 


text:
Når du blir trett av åløpe om kapp med fotfolk, hvordan kan du da løpe om kapp med hester? Og er du trygg bare i fredelig land, hva har du da å gjøre i Jordans krattskog?


text:
Selv brødrene dine og din fars hus er troløse mot deg. De roper bak ryggen din: «Det er nok!» Stol ikke på dem når de sier gode ting til deg.


text:
Er min eiendom en spraglete rovfugl som angripes fra alle kanter av andre fugler? La alle villdyr samles og før dem hit så de kan ete!


text:
Mange gjetere har herjet min vinmark og trampet ned min odelsjord. De har gjort min herlige odel til en øde ørken,


text:
gjort den til en ødemark. Ødemarken sørger foran meg, hele landet er lagt øde, og ingen bryr seg om det.


text:
Over alle ørkenens snaue høyder kom folk og herjet. For Herren har et sverd som fortærer fra landsende til landsende, ingen skapning finner fred.


text:
De sådde hvete og høstet torner, de strevde til ingen nytte. Ståder i skam med avlingen deres! For Herren er brennende harm.


text:
Så sier Herren om alle de onde naboene som rører ved den eiendommen jeg har gitt mitt folk Israel: Se, jeg rykker dem opp fra jorden deres, og Judas hus rykker jeg opp midt iblant dem.


text:
Men etter at jeg har rykket dem opp, vil jeg igjen være barmhjertig mot dem og føre dem tilbake, hver til sin eiendom og til sitt land.


text:
Og om de lærer å kjenne veiene til folket mitt, om de sverger ved mitt navn og sier «såsant Herren lever», slik de før lærte folket mitt åsverge ved Baal, da skal de bygges opp igjen midt iblant folket mitt.


text:
Men om de ikke vil høre, rykker jeg det folkeslaget opp, rykker det opp og gjør ende på det, sier Herren.


text:
Dette sa Herren til meg: «Gåog kjøp deg et belte av lin og spenn det om livet, men la det ikke komme i vann!» 


text:
«Ta beltet du kjøpte, det du har om livet. stå opp og gå til Eufrat! Der skal du gjemme det i en bergsprekk.» 


text:
Lang tid etter sa Herren til meg: «Ståopp og gå til Eufratog hent beltet som jeg befalte deg ågjemme der!» 


text:
Jeg gikk til Eufrat, gravde opp beltet og tok det bort fra stedet der jeg hadde gjemt det. Og se, beltet var ødelagt. Det dugde ikke til noe.


text:
Dette onde folket nekter å høre på mine ord, de følger sitt egenrådige hjerte og følger andre guder for å tjene dem og tilbe dem. De skal bli som dette beltet, det som ikke duger til noe.


text:
For slik beltet sluttertett om livet på mannen, slik har jeg sluttethele Israels hus og hele Judas hus nær til meg, sier Herren, for at de skulle være mitt folk, til ære, pris og pryd for meg. Men de ville ikke høre.


text:
Du skal si dette ordet til dem: så sier Herren, Israels Gud: Hver krukke skal fylles med vin. De kommer til å si til deg: «Tror du ikke vi vet at hver krukke skal fylles med vin!» 


text:
Da skal du si til dem: så sier Herren: Se, jeg fyller alle som bor i dette landet, både kongene som sitter på Davids trone, prestene, profetene og alle som bor i Jerusalem, og de blir fulle.


text:
Jeg skal knuse dem mot hverandre, både fedre og sønner, sier Herren. Jeg viser ikke medfølelse, skåner ikke og er ikke barmhjertig; jeg skal ødelegge dem.


text:
Gi ære til Herren, deres Gud, før han gjør det mørkt, før dere snublerog faller på fjellene i skumringen. Dere håper på lys, men han gjør det til dødsskygge og tykk tåke.


text:
Men vil dere ikke høre på dette, må min sjel gråte i det skjulte over hovmodet deres, gråte og gråte, tårene strømmer fra øyet, for Herrens flokk blir ført i fangenskap.


text:
Si til kongen og kongens mor: Sett dere lenger nede! For den praktfulle kronen er falt av hodet på dere.


text:
Byene i Negev er stengt, det er ingen som åpner. Hele Juda er ført i eksil, bortført til siste mann.


text:
Hva vil du si når betrodde menn som du selv har lært opp, blir satt til befalingsmenn over deg? Da blir du grepet av rier som en fødende kvinne.


text:
Du sier i ditt hjerte: «Hvorfor skal dette hende meg?» på grunn av din store skyld ble kjolekanten løftet opp og lemmeneutsatt for vold.


text:
Kan en fra Kusj skifte sin hud eller en leopard sine flekker? Da kunne også dere gjøre godt, dere som er opplært til å gjøre ondt.


text:
Det blir din lodd, den delen jeg må ler opp for deg, sier Herren, fordi du glemte meg og satte din lit til løgn.


text:
ditt ekteskapsbrudd, din vrinsking og ditt skamløse horeliv. Jeg så det motbydelige du drev med på haugeneog ute på marken. Ve deg, Jerusalem, du som ikke renser deg! Hvor lenge skal dette vare?


text:
Stormennene sender tjenerne sine etter vann. De kommer til brønnene, men finner ikke vann. De kommer tilbake med tomme kar, de dekker til hodet i skam og vanære.


text:
Villesler står på snaue høyder og snapper etter pustensom sjakaler, øynene slukner, for det finnes ikke gress.


text:
Herre, selv om våre synder vitner mot oss, så grip likevel inn for ditt navns skyld! Gang på gang har vi falt fra og syndet mot deg.


text:
Du Israels håp, du frelser i trengselstid, hvorfor er du som en fremmed i landet, en vandringsmann som bare stanser en natt?


text:
Hvorfor er du som en rådvill mann, en kriger som ikke kan frelse? Du er midt iblant oss, Herre, navnet ditt er nevnt over oss. Gå ikke fra oss!


