# verses

text:
Så sier Herren om dette folket: De liker åstreife omkring, de sparer ikke føttene. Men Herren bryr seg ikke om dem. Nå vil han huske deres skyld og straffe dem for syndene deres.


text:
Når de faster, hører jeg ikke på klageropene deres, og når de bærer fram brennoffer og grødeoffer, bryr jeg meg ikke om dem. For med sverd og sult og pest skal jeg gjøre ende på dem.


text:
Da sa jeg: Å, min Herre og Gud, se, profetene sier til dem: «Dere skal ikke se sverd, og sult skal ikke ramme dere, for jeg vil gi dere sann fred på dette stedet.» 


text:
Herren sa til meg: Profetene profeterer løgn i mitt navn. Jeg har ikke sendt dem, ikke gitt dem noe på bud og ikke talt til dem. Løgnaktige syner, falske spådommer og svik fra eget hjerte er det de profeterer for dere.


text:
Derfor sier Herren om profetene som profeterer i mitt navn enda jeg ikke har sendt dem, de som sier at det ikke skal være sverd og sult i dette landet: Ved sverd og sult skal de omkomme, disse profetene.


text:
Og folket som de profeterer for, skal ligge slengt på gatene i Jerusalem som offer for sult og sverd. Ingen skal gravlegge dem eller kvinnene deres, sønnene eller døtrene deres. Slik øser jeg deres egen ondskap ut over dem.


text:
Dette ordet skal du si til dem: Tårene strømmer fra øynene mine natt og dag, de tar ikke slutt. For jomfruen, mitt folks datter, har brutt fullstendig sammen og fått etuhelbredelig så r.


text:
Går jeg ut på marken, ser jeg folk drept med sverd, og går jeg inn i byen, ser jeg sult og sykdom. Selv profeter og prester må dra til et land de ikke kjenner.


text:
Har du helt forkastet Juda, har du avsky for Sion? Hvorfor har du slått oss så det ikke finnes helbredelse? Vi har håpet på fred, men det finnes ikke noe godt, og på en tid med helbredelse, men se, det er redsel.


text:
For ditt navns skyld, forakt oss ikke, vanær ikke din herlighets trone. Husk din pakt med oss, bryt den ikke!


text:
Kan folkeslagenes falske guder gi regn? Kan himmelen gi regnskurer? Er det ikke du, Herre, vår Gud? Vi håper på deg, for det er du som gjør alt dette.


text:
Herren sa til meg: Om så Moses og Samuel sto foran meg, ville jeg ikke ha medfølelse med dette folket. Send dem fra meg, de skal gå bort!


text:
Og når de sier til deg: «Hvor skal vi gå?» skal du svare: så sier Herren: Den som tilhører døden, til død, den som tilhører sverdet, til sverd, den som tilhører sulten, til sult, den som tilhører fangenskapet, til fangenskap.


text:
Jeg sender mot dem fire slags straffedommer, sier Herren: sverd til ådrepe, hundertil å slepe bort, fuglene under himmelen og dyrene på marken til åete og ødelegge.


text:
Jeg gjør dem til en skrekk for alle riker på jorden på grunn av det som Juda-kongen Manasse, Hiskias sønn, har gjort i Jerusalem.


text:
For hvem har medfølelse med deg, Jerusalem, hvem synes synd på deg? Hvem stanser og spør hvordan du har det?


text:
Du forkastet meg, sier Herren, og snudde ryggen til. Så strakte jeg hånden ut for å gjøre ende på deg; jeg var trett av å ha medynk.


text:
Jeg spredte dem med kasteskovl i byene i landet. Jeg gjorde folket mitt barnløst og lot det gå til grunne; det vendte ikke om fra veiene sine.


text:
Jeg gjorde enkene mer tallrike enn havets sand. Mot dem som var mødre til unge menn, sendte jeg en som herjet ved høylys dag. Brått lot jeg skrekk og redsel falle over dem.


text:
Selv hun som fødte sju barn, har visnet. Livsånden er gått ut av henne, solen hennes er gått ned mens det ennå var dag. Hun ble til spott og spe. Resten av folket gir jeg til sverdet foran fiendene deres, sier Herren.


text:
Ve meg, mor, at du fødte meg, en mann i strid og trette med hele landet. Jeg har verken gitt eller tatt opp lån, og enda forbanner de meg alle.


text:
I sannhet, Herre: Har jeg ikke tjent deg til det gode, har jeg ikke bedt til deg da fienden kom, i nødens og trengselens tid?


text:
Jeg gjør deg til slave for fiendene dine i et land du ikke kjenner. For min vrede flammer som ild, mot dere er den tent.


text:
Du vet det, Herre. Husk meg og ta deg av meg! Gi meg hevn over dem som forfølger meg! Vær ikke så sen til vrede at jeg blir revet bort. Vit at jeg må tåle spott for din skyld!


text:
Jeg fant dine ord og spiste dem, dine ord ble til fryd for meg og til glede for mitt hjerte. For ditt navn er nevnt over meg, Herre, hærskarenes Gud.


text:
Hvorfor er min smerte uten ende og såret mittuhelbredelig? Det kan ikke leges. For meg er du blitt som en tørrlagt bekk, som vann en ikke kan stole på.


text:
Derfor, så sier Herren: Hvis du vender om, lar jeg deg vende tilbake. Du skal ståfor mitt ansikt. Hvis du skiller ut det kostbare fra det verdiløse, skal du være som min munn. De skal vende seg til deg, men du skal ikke vende deg til dem.


text:
Jeg gjør deg til en festningsmur av bronse mot dette folket. De skal gå til krig mot deg, men ikke vinne. For jeg er med deg, jeg vil frelse deg og berge deg, sier Herren.


text:
For så sier Herren om sønnene og døtrene som blir født på dette stedet, om mødrene som føder dem, og om fedrene som får dem i dette landet:


text:
De skal dø av dødelige sykdommer, de får ingen sørgehøytid eller gravferd, de skal bli til gjødsel på jorden. De skal omkomme ved sverd og sult, og likene skal bli til føde for fuglene under himmelen og dyrene på marken.


text:
Så sier Herren: Du skal ikke gå i sørgesamvær, du skal ikke ta del i klagen og ikke vise tegn på sorg. For min fred har jeg tatt fra dette folket, sier Herren, min troskap og min barmhjertighet.


text:
Store og små skal døi dette landet, de skal ikke få noen gravferd eller sørgehøytid. Ingen skal rispe seg opp eller rake seg snau for deres skyld.


text:
Ingen skal bryte brød for åtrøste den som sørger over en død, eller skjenke ham et trøstens beger for far eller mor.


text:
For så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, rett for øynene på dere, i deres dager, gjør jeg ende på lyden av jubel og glede, stemmen av brudgomog brud på dette stedet.


text:
Når du kunngjør alle disse ordene for dette folket, kommer de til å si til deg: «Hvorfor byr Herren at hele denne storeulykken skal komme over oss? Hva er vår skyld, hvilken synd har vi gjort mot Herren vår Gud?» 


text:
Da skal du si til dem: Fedrene deres forlot meg, sier Herren. De fulgteandre guder som de tjente og tilba. De forlot meg, og min lov holdt de ikke.


text:
Dere har gjort verre ting enn fedrene. Se, hver og en følger sitt onde og egenrådige hjerte uten å høre på meg.


text:
Jeg skal kaste dere ut av dette landet til landet som verken dere eller fedrene deres har kjent, og der skal dere tjene andre guder både dag og natt. For jeg vil ikke gi dere nåde.


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da det ikke mer skal sies: «Så sant Herren lever, han som førte israelittene opp fra Egypt»,


text:
men: «Så sant Herren lever, han som førte israelittene opp fra landet i nord og fra alle de landene han hadde drevet dem bort til.» Jeg vil føre dem tilbake til deres jord, den som jeg ga til fedrene.


text:
Se, jeg sender bud etter mange fiskere, sier Herren, og de skal fiske dem. Siden sender jeg bud etter mange jegere, og de skal jage dem fra hvert fjell og hver høyde og fra bergsprekkene.


text:
For jeg holder øye med dem hvor de enn går. De kan ikke gjemme seg for meg, og skylden deres er ikke skjult for mine øyne.


text:
Først skal jeg gi dem dobbelt igjen for deres synd og skyld. For de har vanhelliget landet mitt med de livløse, motbydelige gudene sine og fylt min eiendom med det som er avskyelig.


text:
Herre, min styrke og mitt vern, min tilflukt på nødens dag! Til deg skal folkeslag komme fra jordens ender og si: «Fedrene våre arvet bare løgn, falske guder som ikke kan hjelpe.


text:
Se, derfor gjør jeg kjent for dem, denne gangen gjør jeg kjent min makt og min velde, og de skal få kjenne at mitt navn er Herren.


text:
Judas synd er skrevet opp med jerngriffel og risset inn med diamantstift på deres hjertetavle og på alterhornene,


text:
fjellene på marken. Din rikdom, alle dine skatter og offerhaugenedine gir jeg til plyndring på grunn av synden overalt i landet ditt.


text:
Av deg selv må du gi avkall på den eiendommen jeg ga deg. Jeg gjør deg til slave for fiendene dine i landet du ikke kjenner. For dere har satt fyr på min vrede, den skal brenne for alltid.


text:
Så sier Herren: Forbannet er den mann som stoler på mennesker og søker sin styrke i kjøtt og blod og vender hjertet bort fra Herren.


text:
Han blir som en busk i ødemarken, han får ikke se det gode komme, han holder til i en ørken av stein, i det salte landet der ingen bor.


text:
Han er lik et tre som er plantet ved vann og strekker røttene mot bekken. Det frykter ikke når heten kommer, løvet er grønt. Det engster seg ikke i tørketider og slutter ikke å bære frukt.


text:
Jeg, Herren, er den som gransker hjerter og prøver nyrer. Jeg lønner hver mann etter hans ferd, etter fruktenav hans gjerninger.


text:
En rapphøne som ruger på egg den ikke selv har lagt, slik er den som skaffer seg rikdom medurett. Midt i livet må han forlate den, til slutt står han der som en narr.


text:
Herre, du Israels håp, alle som forlater deg, skal bli til skamme; de i landet som vender seg bort fra deg, skal skrives opp. For de har forlatt Herren, kilden med levende vann.


text:
Men jeg har ikke tryglet deg om å sende noe ondt, jeg har ikke lengtet etter enulykkesdag. Du vet hva leppene mine har sagt, det er rett framfor deg.


text:
La forfølgerne bli til skamme, og ikke jeg. La dem bli slått av skrekk, og ikke jeg! La enulykkesdag komme over dem, knus dem dobbelt opp!


text:
Dette sa Herren til meg: gå og still deg i Folkeporten, der Judas konger går inn og ut, og i alle portene i Jerusalem,


text:
og si til dem: Hør Herrens ord, dere Juda-konger, hele Juda og alle som bor i Jerusalem, dere som går inn gjennom disse portene.


text:
Så sier Herren: så sant dere har livet kjært, vokt dere for å bære noen bør på sabbatsdagen og komme inn gjennom Jerusalems porter med den.


text:
Dere må ikke bære noe ut av husene deres på sabbatsdagen og ikke gjøre noe arbeid. Dere skal holde sabbatsdagen hellig, slik jeg befalte fedrene deres.


text:
Men de hørte ikke og vendte ikke øret til. De gjorde nakken stiv, de adlød ikke og tok ikke imot formaning.


text:
Om dere hører på meg, sier Herren, og ikke bærer noen bør inn gjennom portene i denne byen på sabbatsdagen, men holder sabbatsdagen hellig og ikke gjør noe arbeid,


text:
da skal konger og fyrster som sitter på Davids trone, og som kjører med hester og vogner, få komme inn gjennom portene i denne byen, både de og stormennene deres, mennene i Juda og de som bor i Jerusalem. Denne byen skal beståtil evig tid.


text:
Da skal de komme fra byene i Juda og landet omkring Jerusalem, fra Benjamin-landet, lavlandet, fjellandet og Negev for å bære fram brennoffer, slaktoffer, grødeoffer og røkelse og komme med takkoffer til Herrens hus.


text:
Men om dere ikke vil høre på meg og holde sabbatsdagen hellig, men bærer bører og kommer inn gjennom Jerusalems porter med dem på sabbatsdagen, da setter jeg ild på portene. Den skal fortære borgene i Jerusalem, den skal ikke slukne.


text:
Når karet han holdt på å lage av leire, ble mislykket i pottemakerens hånd, laget han det om til et annet kar, slik han syntes det var riktig.


text:
Israels hus, kan ikke jeg gjøre med dere slik denne pottemakeren gjør med leiren? sier Herren. Se, som leiren i pottemakerens hånd, slik er dere i min hånd, Israels hus.


text:
Men dersom det folket jeg har truet, vender om fra ondskapen sin, da angrer jeg på det onde som jeg hadde tenkt å gjøre mot det.


text:
Men dersom de gjør det som er ondt i mine øyne, og ikke hører på min røst, da angrer jeg på det gode jeg hadde tenkt å gjøre mot dem.


text:
Og nå, si til mennene i Juda og til dem som bor i Jerusalem: så sier Herren: Se, jegutformer enulykke og legger en plan mot dere. Vend om, hver fra sin onde vei! Gjør veiene og gjerningene deres gode!


text:
Men de skal svare: «Det nytter ikke. Vi vil følge våre egne planer, hver av oss vil gjøre etter sitt onde og egenrådige hjerte.» 


text:
Derfor sier Herren: Spør blant folkeslagene: Hvem har hørt noe slikt? Grufulle ting har jomfru Israel gjort.


text:
Forsvinner vel snøen på Libanon fra de høye klippene? Kan det kalde, rennende vannet fra fremmed land tørke ut?


text:
Men folket mitt har glemt meg. De tenner offerild til ingen nytte. De snublerpå veiene sine, i de gamle sporene, og følger stier der ingen vei er bygd.


text:
Slik legger de landet sitt øde og gjør det til evig spott. Alle som går forbi, skal grøsse og riste på hodet.


text:
Som en østavind sprer jeg dem foran fienden. Med nakken og ikke med ansiktet skal jeg se på dem på ulykkesdagen deres.


text:
De sa: «Kom, la oss legge planer mot Jeremia. For det skal ikke mangle rettledning hos presten, råd hos den vise eller ord hos profeten. Kom, la oss slå ham med tungen, vi vil ikke høre på alt han sier.» 


text:
Skal en gjengjelde godt med ondt? De har gravd en grav for meg! Husk at jeg sto for ditt ansikt for å tale deres sak og vende din harme bort fra dem.


text:
Derfor, overgi barna deres til sulten, gi dem til sverdet! La kvinnene bli barnløse og enker, la mennene rammes av døden, deresunggutterfalle for sverd i krigen.


text:
La det høres skrik i husene deres når du brått lar røvere overfalle dem. For de gravde en grav for åfange meg og satte skjulte snarer for føttene mine.


text:
Men du, Herre, kjenner alle planene deres om ådrepe meg. Ta ikke bort deres skyld ogutslett ikke deres synd for ditt ansikt, men la dem falle og ligge der! Grip inn mot dem i din vredes tid!


text:
Dette sa Herren: gå til pottemakeren og kjøp en leirkrukke! Ta med deg noen av de eldste fra folket og fra prestene


text:
og gå ut til Ben-Hinnom-dalen, ved inngangen til Potteskårporten. Der skal du rope ut de ordene som jeg taler til deg.


text:
Du skal si: Hør Herrens ord, dere konger i Juda og dere som bor i Jerusalem!så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, jeg fører enulykke over dette stedet som skal få det til åringe for ørene på alle som hører om det.


text:
For de forlot meg og krenket dette stedet. De tente offerild her for andre guder som verken de eller fedrene eller Judas konger kjente. De fylte dette stedet med blod frauskyldige.


text:
De bygde offerhauger for Baal for å brenne barna sine i ilden som brennoffer for Baal. Det har jeg ikke på lagt dem og ikke sagt til dem; det har aldri vært i mine tanker.


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da dette stedet ikke lenger skal kalles Tofet eller Ben-Hinnom-dalen, men Drapsdalen.


text:
Jeg slår i stykker Judas og Jerusalems planer på dette stedet. Jeg lar dem falle for fiendens sverd og i hendene på dem som står dem etter livet. Og jeg gir likene av dem til mat for fuglene under himmelen og dyrene på marken.


text:
Jeg legger denne byen øde og gjør den til spott. Alle som går forbi, skal grøsse og plystre hånlig over så rene den har fått.


text:
Jeg lar dem spise kjøttet av sine egne sønner og døtre. Den ene skal spise kjøttet av den andre. Slik trengsel og nød skal fiendene og de som står dem etter livet, føre over dem.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren over hærskarene: Slik vil jeg knuse dette folket og denne byen, som når en knuser et kar fra pottemakeren så det ikke kan bli helt igjen. Og i Tofet skal de døde begraves, fordi det ikke er gravplass andre steder.


text:
Slik vil jeg gjøre med dette stedet, sier Herren, og med dem som bor der, og denne byen vil jeg gjøre lik Tofet.


text:
Og husene i Jerusalem og husene til kongene i Juda skal bliurenesom Tofet, alle de husene hvor de har tent offerild på takene for hele himmelens hær og øst ut drikkoffer for andre guder.


text:
Så kom Jeremia tilbake fra Tofet, dit Herren hadde sendt ham for åprofetere. Da stilte han seg i forgården til Herrens hus og sa til hele folket:


text:
«Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, jeg sender allulykke jeg har truet med, over denne byen og over alle byene som hører den til. For de har gjort nakken stiv og ikke hørt på mine ord.» 


text:
Presten Pasjhur, Immers sønn, som var øverste tilsynsmann i Herrens hus, hørte Jeremia tale disse profetiske ordene.


text:
Da slo Pasjhur profeten Jeremia og satte ham i gapestokken ved den øvre Benjamin-porten, som fører inn til Herrens hus.


text:
Dagen etter slapp Pasjhur Jeremia løs fra gapestokken. Da sa Jeremia til ham: Herren kaller deg ikke Pasjhur, men «Redsel på alle kanter».


text:
For så sier Herren: Se, jeg gjør deg til en redsel for deg selv og for alle vennene dine. De skal falle for sine fienders sverd, og du skal se det med egne øyne. Og hele Juda vil jeg gi over i hendene på kongen av Babel. Han skal føre dem i eksil til Babel og hugge dem ned med sverd.


text:
All rikdom i denne byen gir jeg i fiendenes hender, alt de har strevd for, alle kostbarhetene og alle Juda-kongenes skatter. De skal røve dem, ta dem med seg og føre dem til Babel.


text:
Du, Pasjhur, og alle som bor i ditt hus, skal gå i fangenskap og komme til Babel. Der skal du dø, og der skal du begraves, både du og alle vennene dine som du har profetert løgn for.


text:
Du lokket meg, Herre, og jeg lot meg lokke. Du ble for sterk for meg og vant. Jeg er til latter hele dagen, alle spotter meg.


text:
Hver gang jeg snakker, må jeg skrike. «Vold og ran!» roper jeg. For Herrens ord er blitt til spott og skam for meg hele dagen.


text:
Jeg sa: «Jeg vil ikke tenke på ham. Aldri mer skal jeg tale i hans navn.» Da var det som om det brant en ild i mitt hjerte. Den var innestengt i knoklene mine. Jeg strevde for åståimot, men jeg greide det ikke.


text:
For jeg hører mange som hvisker: «Redsel på alle kanter! Meld ham! Vi skal melde ham.» Hvert menneske jeg hadde fred med, venter på mitt fall. «Kanskje lar han seg lokke, så vi vinner og kan hevne oss på ham.» 


text:
Men Herren er med meg som en veldig kriger. Derfor skal de som forfølger meg, snuble og ikke vinne. De skal bli helt til skamme, for de mislykkes, en evig vanære som aldri blir glemt.


text:
Herre over hærskarene, du som prøver den rettferdige, som ser nyrer og hjerte, la meg få se at du tar hevn over dem, for jeg har lagt fram min sak for deg.


text:
Forbannet er den mannen som kom til min far med nyheten: «Det er født deg et barn, en gutt» og gjorde ham inderlig glad.


text:
La den mannen bli som de byene Herren ødela uten medlidenhet. La ham høre skrik om morgenen og hærrop midt på dagen


text:
Dette ordet kom til Jeremia fra Herren da kong Sidkia sendte Pasjhur, sønn av Malkia, og presten Sefanja, sønn av Maaseja, til ham for å si:


text:
«Søk råd hos Herren for oss! For kong Nebukadnesar av Babel går til krig mot oss! Kanskje Herren vil gjøre et under for oss, som han så ofte har gjort, så fienden drar bort.» 


text:
Så sier Herren, Israels Gud: Se, jeg tar fra dere krigsvåpnene dere har i hendene, de som dere kjemper medutenfor muren mot kongen av Babel og mot kaldeerne som beleirer dere. Jeg samler dem midt i denne byen.


text:
Og siden, sier Herren, overgir jeg kong Sidkia av Juda, tjenerne hans og folket, de som er igjen i denne byen etter pest, sverd og sult, i hendene på kong Nebukadnesar av Babel, til fiender og folk som står dem etter livet. De skal hugge dem ned med sverd. De viser ikke medfølelse, skåner ingen og viser ikke barmhjertighet.


text:
Og til dette folket skal du si: så sier Herren: Se, jeg legger fram for dere livets vei og dødens vei.


text:
Den som blir igjen i denne byen, skal dø for sverd og sult og pest. Men den som går ut og overgir seg til kaldeerne som beleirer dere, skal få leve. Han får livet sitt som krigsbytte.


text:
For når jeg vender ansiktet mot denne byen, er det til det onde og ikke til det gode, sier Herren. Den skal gis i hendene på kongen av Babel, som skal brenne den ned.


text:
du Davids hus!så sier Herren: Døm rett om morgenen, berg den som er ranet, fraundertrykkerens hånd! Ellers vil min harme slåut som ild og brenne uten at noen slukker, på grunn av det onde dere har gjort.


text:
Se, jeg kommer mot deg, du by som troner over dalen, du klippe på sletten, sier Herren. Dere sier: «Hvem kan komme over oss og trenge inn i våre boliger?» 


text:
Jeg skal straffe dere etter deres gjerninger, sier Herren. Jeg setter fyr på skogen i byen, og ilden skal fortære alt omkring.


text:
Du skal si: Hør Herrens ord, du Juda-konge som sitter på Davids trone, både du og tjenerne dine og folket ditt, alle dere som går inn gjennom disse portene.


text:
Så sier Herren: Gjør det som er rett og rettferdig! Berg den som er ranet, fraundertrykkerens hånd! Dere skal ikke være harde og bruke vold mot innflyttere, farløse og enker. Dere skal ikke øse utuskyldig blod på dette stedet.


text:
Så sant dere lever etter dette ordet, skal konger som sitter på Davids trone og kjører med vogner og hester, komme inn gjennom portene til dette huset, både de og tjenerne deres og folket deres.


text:
Men vil dere ikke høre på disse ordene, da sverger jeg ved meg selv, sier Herren, at dette huset skal legges i ruiner.


text:
For så sier Herren om kongehuset i Juda: Du var et Gilead for meg, du var toppen av Libanon. Men jeg skal gjøre deg til ørken, til byer der ingen bor.


text:
Jeg helliger dem som skal ødelegge deg, hver med sitt våpen. De skal felle dine fineste sedrer og kaste dem på ilden.


text:
Mange folkeslag skal dra forbi byen, og de skal spørre hverandre: «Hvorfor har Herren gjort dette med denne store byen?» 


text:
Og de skal få til svar: «Fordi de forlot pakten med Herren sin Gud, tilba andre guder og tjente dem.» 


text:
Dere skal ikke gråte over den døde og ikke sørge over ham. Gråt heller over ham som dro bort, for han skal aldri mer vende tilbake, han får ikke se sitt fødeland igjen.


text:
For så sier Herren om kong Sjallum av Juda, Josjias sønn, han som ble konge etter sin far Josjia: Han som dro ut fra dette stedet, skal aldri mer vende tilbake.


text:
Ve den som bygger sitt hus medurettferdighet, sine loftssaler medurett. Han lar sin neste arbeide uten betaling og gir ham ikke lønnen han skal ha.


text:
Han sier: «Jeg vil bygge et stort hus med romslige loftssaler.» Så huggerhan ut vinduer, kler huset med sedertre og maler det rødt.


text:
Blir du konge av å være best til å bygge med sedertre? Din far spiste og drakk og gjorde det som er rett og rettferdig, og da gikk det godt for ham.


text:
Han felte rett dom for hjelpeløse og fattige, og da gikk det godt. Dette er å kjenne meg, sier Herren.


text:
Men du har ikke øye og hjerte for annet ennurettvinning, for åøse utuskyldig blod, for å undertrykke og mishandle.


text:
Derfor sier Herren om kong Jojakim av Juda, Josjias sønn: Ingen holder sørgehøytid over ham og roper: «Åve, min bror! Åve, min søster!» Ingen holder sørgehøytid og roper: «Åve, herre! Åve, majestet!» 


text:
gå opp på Libanon og skrik ut, rop høyt i Basan, skrik ut fra Abarim-fjellene, for alle elskerne dine er knust.


text:
Jeg talte til deg da alt gikk godt, men du sa: «Jeg vil ikke høre.» Slik var din vei fraungdommen av, for du ville ikke høre på min røst.


text:
Vinden skal gjete alle gjeterne dine, elskerne dine skal føres bort som fanger. Da får du skam og vanære igjen for alt det onde du har gjort.


text:
Du som bor på Libanon og har bygd rede i sedertrærne, som du stønner når smertene kommer over deg, rier som hos en fødende kvinne!


text:
Så sant jeg lever, sier Herren: Selv om du, kong Konja av Juda, Jojakims sønn, var en signetring på min høyre hånd, ville jeg rive deg av.


text:
Jeg gir deg i hendene på dem som står deg etter livet, og som du frykter, kong Nebukadnesar av Babel og kaldeerne.


text:
Jeg kaster både deg og din mor som fødte deg, bort til et annet land hvor dere ikke ble født, og der skal dere dø.


text:
Er da denne Konja et foraktet kar som skal knuses, et redskap som ingen bryr seg om? Hvorfor er han og hans ætt kastet ut, slengt bort til landet de ikke kjenner?


text:
Så sier Herren: Skriv denne mannen opp som barnløs, en mann med et mislykket liv. Ingen av hans ætt skal lykkes i å sitte på Davids trone og igjen herske over Juda.


text:
Derfor sier Herren, Israels Gud, om de gjeterne som gjeter folket mitt: Dere har spredt sauene mine og drevet dem bort. Dere har ikke tatt dere av dem. Nå skal jeg ta meg av dere og straffe dere for det onde dere har gjort, sier Herren.


text:
Så skal jeg samle resten av sauene mine fra alle de landene jeg har drevet dem bort til, og føre dem tilbake til deres egne beitemarker. De skal være fruktbare og bli mange.


text:
Da reiser jeg opp nye gjetere til ågjete dem. De skal ikke lenger være redde, ikke skjelve, ikke bli borte, sier Herren.


text:
Se, dager skal komme, sier Herren, da jeg reiser opp en rettferdig spire for David. Kongen skal regjere med visdom og gjøre det som er rett og rettferdig i landet.


text:
I hans dager skal Juda bli frelst og Israel bo trygt. Og dette er navnet han skal få: Herren, vår rettferdighet.


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da de ikke lenger skal si: «Så sant Herren lever, han som førte israelittene opp fra Egypt»,


text:
men: «Så sant Herren lever, han som førte Israels hus og ætt hjem fra landet i nord» –og fra alle landene jeg hadde drevet dem bort til, så de kan få bo på egen jord.


text:
Om profetene. Hjertet er knust i mitt indre, alle knokler skjelver. Jeg er blitt som en drukken, en mann som vinen har fått makt over, på grunn av Herren og hans hellige ord.


text:
Landet er fullt av ekteskapsbrytere. Landet sørger fordi det er forbannet, ørkenbeitene tørker bort. Folk løper etter det som er ondt, og har sin styrke iurett.


text:
Derfor skal veien de går på, bli glatt. De støtes ut i mørket og faller. For jeg førerulykke over dem i regnskapets år, sier Herren.


text:
Hos profetene i Samaria har jeg sett frastøtende ting. De profeterte ved Baal og førte Israel, folket mitt, på villspor.


text:
Hos profetene i Jerusalem har jeg sett grufulle ting. De bryter ekteskapet og farer med løgn, de styrker hendene tilugjerningsmenn så ingen vil vende om fra sin ondskap. For meg er de alle blitt som Sodoma, de som bor der, er blitt som Gomorra.


text:
Derfor sier Herren over hærskarene om profetene: Se, jeg gir dem malurt å spise og giftig vann å drikke. For fra profetene i Jerusalem har gudløsheten gått ut til hele landet.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Hør ikke på ordene til de profetene som profeterer for dere! De gjør dere tomme; de forteller om syn fra eget hjerte og ikke fra Herrens munn.


text:
De sier til dem som forakter meg: «Herren sier: Dere skal ha fred», og til alle som følger sitt egenrådige hjerte: «Ikke noe ondt skal komme over dere.» 


text:
Men hvem har vært med i Herrens råd og sett og hørt hans ord? Hvem lyttet til hans ord og adlød det?


text:
Herrens vrede legger seg ikke før han har utført og satt i verk planene i sitt hjerte. I dager som kommer, skal dere forståfullt ut.


text:
Om de hadde vært med i mitt råd, kunne de latt folket mitt få høre mine ord og fått dem til å vende om fra sine onde veier og gjerninger.


text:
Kan noen gjemme seg på hemmelige steder så jeg ikke ser ham? sier Herren. Fyller ikke jeg både himmel og jord? sier Herren.


text:
Jeg har hørt hva de sier, de profetene som profeterer løgn i mitt navn: «Jeg har drømt, jeg har drømt.» 


text:
Med drømmene som de forteller hverandre, har de tenkt å få folket mitt til åglemme mitt navn, slik fedrene deres glemte mitt navn for Baal.


text:
Den profeten som har en drøm, skal fortelle drømmen, men den som har mitt ord, skal tale mitt ord sannferdig. Hva har halmen til felles med kornet? sier Herren.


text:
Se, jeg kommer over dem som profeterer løgndrømmer, sier Herren. De forteller dem og fører mitt folk på villspor med løgner og skryt. Jeg har ikke sendt dem eller gitt dem noen befaling, og de er ikke til noen hjelp for dette folket, sier Herren.


text:
Når dette folket eller en profet eller en prest spør deg: «Hva er Herrens tunge budskap?» skal du svare dem: «Hva den tunge byrden er? Det er dere, jeg skal kaste dere av!» sier Herren.


text:
Om presten, profeten eller folket sier «Herrens tunge budskap», da krever jeg den mannen og hans hus til regnskap.


text:
Men «Herrens tunge budskap» skal dere aldri nevne mer, for det ordet blir en tung byrde for alle som sier det. Da fordreier dere ordet fra den levende Gud, Herren over hærskarene, vår Gud.


text:
Men om dere sier «Herrens tunge budskap», sier Herren: Dere brukeruttrykket «Herrens tunge budskap», enda jeg har sendt bud om at dere ikke må tale slik.


text:
Se, derfor løfter jeg dere opp og kaster dere fra meg, både dere og den byen jeg ga dere og fedrene deres.


text:
Herren viste meg: Se, to kurvermed fiken var stilt opp foran Herrens tempel. Det var etter at kong Nebukadnesar av Babel hadde drevet Juda-kongen Jekonja, sønn av Jojakim, i eksil fra Jerusalem sammen med stormennene i Juda, håndverkerne og smedene, og ført dem til Babel.


text:
I den ene kurvenvar det fikener av beste slag, like gode som forsommerfikener. I den andre kurvenvar det fikener av dårligste slag, så dårlige at de ikke kunne spises.


text:
Herren sa til meg: «Hva ser du, Jeremia?» Jeg svarte: «Fikener. De gode fikenene er av beste slag, og de dårlige er av dårligste slag, så dårlige at de ikke kan spises.» 


text:
Så sier Herren, Israels Gud: Slik du ser på disse gode fikenene, ser jeg med godhet på judeerne i eksil, dem som jeg sendte fra dette stedet til kaldeernes land.


text:
Når jeg vender øynene mot dem til det gode, fører jeg dem tilbake til dette landet. Jeg skal bygge dem opp og ikke knuse, plante dem og ikke rykke opp.


text:
Jeg gir dem et hjerte til å kjenne meg, for jeg er Herren. De skal være mitt folk, og jeg skal være deres Gud når de vender om til meg av hele sitt hjerte.


text:
Men slik en gjør med dårlige fikener, så dårlige at de ikke kan spises, sier Herren, slik vil jeg gjøre med Juda-kongen Sidkia og stormennene hans og resten av Jerusalem, både de som er igjen her i landet, og de som nåbor i Egypt.


text:
Jeg gjør dem til en skrekk og enulykke for alle riker på jorden, til en vanære og et ordtak, til et spottord og en forbannelse på alle de stedene jeg driver dem bort til.


text:
Jeg sender sverd og sult og pest mot dem til de blirutryddet fra den jorden jeg ga dem og fedrene deres.


text:
Dette ordet kom til Jeremia om hele folket i Juda i det fjerde året Jojakim, sønn av Josjia, var konge i Juda, det vil si det første året Nebukadnesar var konge i Babel.


text:
Fra det trettende året Josjia, Amons sønn, var konge i Juda og til denne dag, det vil si i tjuetreår, har Herrens ord kommet til meg. Sent og tidlig har jeg talt til dere, men dere ville ikke høre.


text:
Sent og tidlig sendte Herren alle sine tjenere profetene til dere, men dere ville ikke høre. Dere vendte ikke øret til for å høre


text:
når de sa: Vend om, hver fra sin onde vei og sine onde gjerninger, så skal dere til alle tider få bo på den jorden som Herren ga dere og fedrene deres.


text:
Dere skal ikke følge andre guder, ikke tjene dem og ikke tilbe dem. Dere skal ikke gjøre meg rasende med det deres egne hender har laget. Da skal jeg ikke skade dere.


text:
Men dere ville ikke høre på meg, sier Herren. Dere gjorde meg rasende med det deres egne hender har laget, til skade for dere selv.


text:
sender jeg nåbud og henter alle slektene fra nord, sier Herren, og kong Nebukadnesar av Babel, min tjener. Jeg lar dem komme over dette landet og alle som bor i det, og over alle folkeslagene omkring. Jeg slår dem med bann ogutsletter dem. Jeg legger dem øde, gjør dem til spott og til evige ruiner.


text:
Hos dem gjør jeg ende på lyden av jubel og glede, stemmen til brudgomog brud, lyden av håndkvern og lyset fra lamper.


text:
Hele dette landet skal bli til ruin og ørken, og disse folkeslagene skal gjøre slavearbeid for kongen av Babel i sytti år.


text:
Så, når sytti år er gått, vil jeg straffe kongen av Babel og hele folket der for deres synd, sier Herren, og jeg vil straffe kaldeernes land; jeg gjør det til ørken for alltid.


text:
Alt jeg har sagt om dette landet, lar jeg komme over det, alt som er skrevet i denne boken, og som Jeremia har forkynt mot alle folkeslagene.


text:
For også de må gjøre slavearbeid for mektige folkeslag og store konger. Slik gjengjelder jeg dem for gjerningene deres og for deres henders verk.


text:
Dette sa Herren, Israels Gud, til meg: Ta dette begeret med vredens vin fra min hånd og skjenk av det til de folkeslagene som jeg sender deg til.


text:
Jerusalem og byene i Juda, kongene og stormennene der, så de skulle bli til ruin og ødemark, til spott og forbannelse, slik det er i dag;


text:
og alt blandingsfolket; alle kongene i Us, alle kongene i filisternes land, Asjkalon, Gaza, Ekron og de som er igjen i Asjdod;


text:
alle kongene i nord, både nære og fjerne, den ene etter den andre, ja, alle kongerikene som finnesutover jorden. Til slutt skal også kongen av Sjesjak drikke.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Drikk til dere blir fulle og spyr! Dere skal falle for sverdet jeg sender blant dere, og ikke reise dere igjen.


text:
Men dersom de nekter å ta begeret fra din hånd for å drikke, skal du si til dem: så sier Herren over hærskarene: drikke skal dere!


text:
Se, først sender jegulykke over byen som mitt navn er nevnt over. Og så skulle dere slippe straff! Nei, dere skal ikke slippe. For jeg kaller på sverdet mot alle som bor på jorden, sier Herren over hærskarene.


text:
Du skal profetere for dem med alle disse ordene. Du skal si til dem: Herren skal brøle fra det høye, la røsten runge fra sin hellige bolig. Han brøler over sin beitemark, roper lik folk som tråkker druer, til alle som bor på jorden.


text:
Lyden når til jordens ende. For Herren fører sak mot folkene, alt som lever, stevner han for retten, de lovløse overgir han til sverdet, sier Herren.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Enulykke skal spre seg fra folkeslag til folkeslag. En sterk storm bryter løs fra jordens ytterste ende.


text:
Den dagen skal det ligge mennesker som Herren har drept, fra den ene enden av jorden til den andre. De får ingen sørgehøytid, de skal ikke bli samlet eller gravlagt, de skal bli til gjødsel på jorden.


text:
Klag og skrik, dere gjetere, velt dere i støvet, dere herrer over flokken! For Nå er tiden kommet da dere skal slaktes. Dere skal bli spredt og falle som kostbare kar.


text:
Som ungløven har han forlatt sitt skjul. For landet deres er lagt øde av det herjende sverdet og av hans brennende vrede.


text:
I begynnelsen av regjeringstiden til Juda-kongen Jojakim, sønn av Josjia, kom dette ordet fra Herren:


text:
Så sier Herren: Still deg i forgården til Herrens hus og tal til alle byene i Juda som kommer for å tilbe i Herrens hus. Du skal si alle de ordene jeg befaler deg å si til dem, og ikke trekke fra et eneste ord!


text:
Kanskje de da ville høre og vende om fra sine onde veier. Da vil jeg angre det onde som jeg hadde tenkt å gjøre mot dem på grunn av de onde gjerningene deres.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren: Dersom dere ikke vil adlyde meg og følge den loven jeg har lagt fram for dere,


text:
og høre på ordene til mine tjenere profetene som jeg har sendt til dere sent og tidlig, enda dere ikke ville høre,


text:
så skal jeg gjøre med dette huset som med Sjilo, og denne byen skal jeg gjøre til en forbannelse for alle folkeslag på jorden.


text:
Og da Jeremia hadde sagt til hele folket alt det Herren hadde befalt ham å si, grep prestene og profetene og folket ham og sa: «Du skal dø!


text:
Hvorfor har du profetert i Herrens navn og sagt: Det skal gå med dette huset som med Sjilo, og denne byen skal legges i ruinersåingen kan bo her?» Hele folket samlet seg omkring Jeremia i Herrens hus.


text:
Da lederne i Juda fikk høre om dette, kom de opp fra kongens slott til Herrens hus og satte seg ved inngangen til den nye porten.


text:
Prestene og profetene sa til lederne og til hele folket: «Denne mannen må få dødsdom, for han har profetert mot byen vår, slik dere har hørt med egne ører.» 


text:
Men Jeremia sa til alle lederne og til hele folket: «Herren har sendt meg for åprofetere mot dette huset og denne byen med alle de ordene dere har hørt.


text:
Og nå, gjør veiene og gjerningene deres gode og adlyd Herren deres Gud! Da vil Herren angre det onde han har truet dere med.


text:
Men det skal dere vite at hvis dere dreper meg, fører dereuskyldig blod både over dere selv og over denne byen og dem som bor her. For Herren har sannelig sendt meg til dere for å si alle disse ordene mens dere hørte på.» 


text:
Da sa lederne og hele folket til prestene og profetene: «Denne mannen må ikke få dødsdom, for han har talt til oss i Herren vår Guds navn.» 


text:
«Mika fra Moresjet, som profeterte i de dager da Hiskia var konge i Juda, sa til hele folket i Juda: så sier Herren over hærskarene: Sion skal pløyes til åker, Jerusalem bli til ruiner og tempelberget til hauger dekket av skog.


text:
Men drepte Juda-kongen Hiskia og hele Juda ham for det? Nei, kongen fryktet Herren og ba om velvilje for hans ansikt. Da angret Herren det onde som han hadde truet dem med. Skal da vi gjøre så mye ondt mot oss selv?» 


text:
Det var også en annen mann som profeterte i Herrens navn, Uria, sønn av Sjemaja, fra Kirjat-Jearim. Han profeterte mot denne byen og dette landet på samme må ten som Jeremia.


text:
Da kong Jojakim og alle krigerne og lederne hans hørte det han sa, prøvde kongen ådrepe ham. Men Uria fikk høre det og ble redd. Han flyktet og kom til Egypt.


text:
De tok Uria med seg fra Egypt og førte ham til kong Jojakim, som hogg ham ned med sverd. Og liket av ham ble slengt blant gravene til alminnelige folk.


text:
Men Ahikam, Sjafans sønn, holdt sin hånd over Jeremia, så han ikke kom i hendene på folket og ble drept.


text:
I begynnelsen av regjeringstiden til Juda-kongen Jojakim, sønn av Josjia, kom dette ordet til Jeremia fra Herren:


text:
Send dem til kongene i Edom, Moab, Ammon, Tyros og Sidon med de sendemennene som er kommet til Juda-kongen Sidkia i Jerusalem,


text:
og på legg dem å si til herrene sine: så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Dette skal dere si til herrene deres:


text:
Det er jeg som har laget jorden og menneskene og dyrene som lever på jorden, med min store kraft ogutstrakte arm. Jeg kan gi det til den jeg synes er den rette.


text:
Nåovergir jeg alle disse landene til kong Nebukadnesar av Babel, min tjener. Selv de ville dyrene gir jeg ham for at de skal tjene ham.


text:
Alle folkeslag skal være slaver for ham og for sønnen og sønnesønnen hans, helt til tiden kommer også for hans eget land. Da skal mange folkeslag og store konger gjøre ham til slave.


text:
Dersom et folkeslag eller kongerike ikke vil tjene kong Nebukadnesar av Babel og ikke vil bøye nakkenunderåket til kongen av Babel, da skal jeg straffe det folket med sverd og sult og pest, sier Herren, helt til jeg får gjort ende på dem ved hans hånd.


text:
Dere skal ikke høre på profetene, spåmennene, drømmerne, tegntyderne og trollmennene deres når de sier: «Dere skal ikke bli slaver for kongen av Babel.» 


text:
De profeterer løgn for å få dere vekk fra deres egen jord. Jeg skal drive dere bort, og dere skal gå til grunne.


text:
Men det folkeslaget som bøyer nakkenunderåket til kongen av Babel og tjener ham, lar jeg få bli i ro på sin egen jord, sier Herren. Det skal få dyrke den og bo der.


text:
Til Juda-kongen Sidkia sa jeg det samme: Bøy nakkenunderåket til kongen av Babel og tjen ham og folket hans, så skal dere få leve.


text:
Hvorfor vil du og folket ditt dø for sverd og sult og pest, det som Herren har truet hvert folkeslag med som ikke vil tjene kongen av Babel?


text:
Hør ikke på profetene som sier til dere: «Dere skal ikke bli slaver for kongen av Babel.» For de profeterer løgn for dere.


text:
Og jeg har ikke sendt dem, sier Herren. De profeterer løgn i mitt navn, så jeg skal drive dere bort og dere skal gå til grunne sammen med profetene som profeterte for dere.


text:
Til prestene og til hele dette folket sa jeg: så sier Herren: Hør ikke på profetene når de profeterer for dere og sier: «Se, utstyret fra Herrens hus skal nåsnart føres tilbake fra Babel.» For de profeterer løgn.


text:
Hør ikke på dem, tjen kongen av Babel, så skal dere få leve. Hvorfor skal denne byen bli til en ruin?


text:
Men om de Nå er profeter, om Herrens ord er hos dem, så la dem be inderlig til Herren over hærskarene om at detutstyret som ennå er igjen i Herrens hus, i Juda-kongens slott og i Jerusalem, ikke må komme til Babel.


text:
For så sier Herren over hærskarene om søylene, bronsehavet, vognstativene og de andre tingene som er igjen i denne byen,


text:
og som kong Nebukadnesar av Babel ikke tok med seg da han førte Juda-kongen Jekonja, sønn av Jojakim, i eksil fra Jerusalem til Babel sammen med alle stormennene i Juda og Jerusalem,


text:
for så sier Herren over hærskarene, Israels Gud, om de tingene som er igjen i Herrens hus, i Juda-kongens slott og i Jerusalem:


text:
Til Babel skal de føres, og der skal de være helt til den dagen jeg tar meg av dem, sier Herren. Da skal jeg hente dem og føre dem tilbake til dette stedet.


text:
Det var i det samme året, i begynnelsen av regjeringstiden til Juda-kongen Sidkia, i den femte måneden i det fjerde året. IHerrens hus, for øynene på prestene og hele folket, sa Hananja, profeten fra Gibeon som var sønn av Assur, til meg:


text:
Før to år er gått, fører jeg tilbake til dette stedet altutstyr fra Herrens hus som Babel-kongen Nebukadnesar tok herfra og førte til Babel.


text:
Juda-kongen Jekonja, sønn av Jojakim, og alle fra Juda som kom i eksil til Babel, skal jeg føre tilbake til dette stedet, sier Herren; for jeg bryter åket til kongen av Babel.» 


text:
Da svarte profeten Jeremia profeten Hananja for øynene på prestene og hele folket som sto i Herrens hus.


text:
Profeten Jeremia sa: «Amen! måtte Herren gjøre slik! måtte Herren oppfylle ordene du profeterer, og føreutstyret fra Herrens hus og alle som er i eksil, tilbake fra Babel og til dette stedet.


text:
De profetene som var i gamle dager, før deg og meg, profeterte krig, ulykke og pest for mektige land og store riker.


text:
Når en profet profeterer fred, må ordet til profeten gå i oppfyllelse for at en kan vite at han virkelig er en profet som Herren har sendt.» 


text:
For øynene på hele folket sa Hananja: «Så sier Herren: Slik vil jeg, før to år er gått, bryte åket til kong Nebukadnesar av Babel, det som ligger over nakken på alle folkeslagene.» Da gikk profeten Jeremia sin vei.


text:
Men etter at profeten Hananja hadde tatt åket av nakken på profeten Jeremia og brutt det i stykker, kom Herrens ord til Jeremia:


text:
«Gåog si til Hananja: så sier Herren: Du har brutt i stykker åk av tre. Men du skal lage åk av jern i stedet.


text:
For så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Et åk av jern legger jeg over nakken på alle disse folkeslagene, for at de skal tjene kong Nebukadnesar av Babel og være slaver for ham. Selv de ville dyrene overgir jeg til ham.» 


text:
Da sa profeten Jeremia til profeten Hananja: «Hør, Hananja!Herren har ikke sendt deg, men du har fått dette folket til å stole på løgn.


text:
Derfor sier Herren: Se, nåsender jeg deg bort fra jorden! I år skal du dø, for du forkynte frafall fra Herren.» 


text:
Dette er ordene i brevet som profeten Jeremia sendte fra Jerusalem til de eldste som var igjen i eksil, til prestene, til profetene og til hele folket som Nebukadnesar hadde ført i eksil fra Jerusalem til Babel;


text:
det var etter at kong Jekonja hadde forlatt Jerusalem sammen med kongemoren, hoffmennene, lederne i Juda og Jerusalem, håndverkerne og smedene.


text:
Han sendte brevet med Elasa, sønn av Sjafan, og Gemarja, sønn av Hilkia, som Juda-kongen Sidkia sendte til Babel-kongen Nebukadnesar i Babel:


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud, til alle som jeg har ført i eksil fra Jerusalem til Babel:


text:
Ta dere koner og få sønner og døtre! Ta koner til sønnene og gift bort døtrene deres, så de kan få sønner og døtre. Der skal dere bli flere og ikke færre.


text:
Dere skal fremme fred for den byen som jeg har ført dere til i eksil, og be til Herren for den! For når den har fred, har også dere fred.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: La dere ikke narre av profetene og spåmennene som er hos dere, og hør ikke på drømmene dere drømmer!


text:
Så sier Herren: Når sytti år er gått for Babel, skal jeg se til dere. Da skal jeg oppfylle mitt gode løfte for dere og føre dere tilbake til dette stedet.


text:
For jeg vet hvilke tanker jeg har med dere, sier Herren, fredstanker og ikke ulykkestanker. Jeg vil gi dere fremtid og håp.


text:
lar jeg dere finne meg, sier Herren. Så vil jeg vende skjebnen for dere og samle dere fra alle de folkeslag og steder som jeg har drevet dere bort til, sier Herren. Jeg skal føre dere tilbake til det stedet jeg førte dere bort fra i eksil.


text:
Så sier Herren om kongen som sitter på Davids trone, og om alt folket som bor i denne byen, brødrene deres som ikke gikk i eksil sammen med dere,


text:
såsier Herren over hærskarene: Se, jeg sender sverd og sult og pest mot dem og gjør dem lik sprukne fikener som er så dårlige at de ikke kan spises.


text:
Jeg forfølger dem med sverd og sult og pest og gjør dem til en skrekk for alle riker på jorden, til forbannelse og gru, spott og vanære blant alle de folkeslagene jeg har drevet dem bort til.


text:
For de ville ikke adlyde mine ord, sier Herren, enda jeg sendte mine tjenere profetene til dem sent og tidlig. Men dere ville ikke høre, sier Herren.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud, om Ahab, sønn av Kolaja, og om Sidkia, sønn av Maaseja, som profeterer løgn for dere i mitt navn: Se, jeg overgir dem i hendene på Nebukadnesar, kongen av Babel. Han skal drepe dem for øynene på dere.


text:
De skal bli brukt som forbannelse blant alle fra Juda som er i eksil i Babel: «Måtte Herren gjøre deg lik Sidkia og Ahab, som kongen av Babel stekte på bålet!» 


text:
For de gjorde en skammelig gjerning i Israel, brøt ekteskapet med konene til hverandre og talte løgnaktige ord i mitt navn. Det har jeg ikke på lagt dem. Jeg er den som vet det og kan vitne om det, sier Herren.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: I ditt eget navn har du sendt brev til hele folket i Jerusalem, til presten Sefanja, sønn av Maaseja, og til alle de andre prestene om at


text:
Herren har satt deg til prest etter Jojada, så det kan være tilsynsmenn i Herrens hus for alle disse som er fra vettet og driver og profeterer; du skal sette dem i gapestokk og halsjern.


text:
For nå har han sendt brev til oss i Babel og sagt: «Det kommer til åvare lenge. Bygg dere hus og bo i dem, plant dere hager og spis frukten!» 


text:
Send bud til alle dem som er i eksil: så sier Herren om Sjemaja fra Nehlam: Sjemaja har profetert for dere uten at jeg har sendt ham, og han har fått dere til å stole på løgn.


text:
Derfor sier Herren: Se, jeg vil straffe Sjemaja fra Nehlam og hans ætt. Ingen som tilhører ham, skal få bo blant dette folket og se hvor mye godt jeg gjør mot folket mitt, sier Herren. For han har forkynt frafall fra Herren.


text:
For se, dager skal komme, sier Herren, da jeg vender skjebnen for mitt folk Israel og Juda, sier Herren, og fører dem tilbake til det landet jeg ga fedrene deres, så de kan ta det i eie.


text:
Bare spør deg for og se! Kan en mann føde barn? Hvorfor ser jeg da at alle menn holder hendene på hoftene som fødende kvinner, hvorfor er hvert ansikt fordreid og blekt?


text:
Ve! Stor er denne dagen, den har ikke sin like. Det er en trengselstid for Jakob, men han skal bli frelst fra den.


text:
Den dagen, sier Herren over hærskarene, skal jeg bryte åket på nakken din og slite lenkene i stykker. De skal ikke lenger være slaver for fremmede,


text:
Vær ikke redd, du min tjener Jakob, sier Herren, mist ikke motet, Israel! For se, jeg berger deg fra fjerne steder og ætten din fra landet hvor den er fanget. Jakob skal vende tilbake og leve rolig og trygt, og ingen skal skremme ham.


text:
For jeg er med deg, sier Herren, jeg vil frelse deg. Jeg gjør ende på alle folkeslagene som jeg har spredt deg blant; men deg gjør jeg ikke ende på. Jeg tukterdeg med rette og lar deg ikke slippe straff.


text:
Alle elskerne dine har glemt deg, de spør ikke lenger etter deg. Som en fiende har jeg slått deg, og nådeløst har jeg tuktetdeg, for skylden din var stor og syndene mange.


text:
Hvorfor skriker du om bruddetditt, om denubotelige smerten? Fordi skylden din er stor og syndene dine mange, har jeg gjort dette mot deg.


text:
Derfor skal alle som fortærte deg, selv bli fortært, alle dine motstandere må gå i fangenskap. De som plyndret deg, skal selv bli plyndret, alle som ranet deg, gir jeg til rov.


text:
Jeg lar så rene dine gro og leger slagene du fikk, sier Herren, du som ble kalt Hun som er drevet bort, Sion, som ingen spør etter.


text:
Så sier Herren: Se, jeg vil vende skjebnen for Jakobs telt og vise barmhjertighet mot hans boliger. Hver by skal bygges på sin ruinhaug, hver borg skal stå på sitt rette sted.


text:
Fra dem skal det lyde lovsang og latter. Jeg gjør dem flere, ikke færre, jeg gir dem ære, de skal ikke foraktes.


text:
Hans barn skal være som før, menigheten skal beståfor mitt ansikt. Jeg vil straffe alle somundertrykker dem.


text:
Den fremste i folket skal være en av deres egne, herskeren skal komme fra dem selv. Jeg lar ham komme og tre fram for meg. For hvem vil ellers gi hjertet i pant for ånærme seg meg? sier Herren.


text:
Se, harmen bryter ut som et uvær fra Herren, en storm som farer av sted og virvler mot deurettferdiges hoder.


text:
Herrens brennende vrede legger seg ikke før han har utført og satt i verk planene i sitt hjerte. I dager som kommer, skal dere få innsikt i dette.


text:
Så sier Herren: Det folket som slapp unna sverdet, har funnet nåde i ørkenen. Israel skal dra av sted og finne ro.


text:
Fra det fjerne viste Herren seg for meg: Med evig kjærlighet har jeg elsket deg, jomfru Israel, derfor har jeg hele tiden vist deg miskunn.


text:
Enda en gang vil jeg bygge deg så du blir bygd opp igjen. Enda en gang skal du pynte deg, ta håndtrommene og gå ut i latter og dans.


text:
Enda en gang skal du plante vinmarker på fjellene i Samaria, og de som har plantet, skal selv ta dem i bruk.


text:
Ja, det kommer en dag da vaktmenn skal rope på Efraim-fjellet: Kom, la oss dra opp til Sion, til Herren vår Gud.


text:
Så sier Herren: Bryt ut i jubel og glede for Jakob, rop høyt for det fremste av folkeslag! La lovsangen lyde, og si: «Herre, frels ditt folk, Israels rest!» 


text:
Se, jeg fører dem tilbake fra landet i nord, jeg samler dem fra jordens ytterste ende. Blant dem er det både blinde og halte, gravide og fødende kvinner; de vender tilbake i store flokker.


text:
De kommer med gråt, jeg leder dem med trøst. Jeg fører dem til rennende bekker, på jevn vei der de ikke snubler. For jeg er en far for Israel, og Efraim er min førstefødte sønn.


text:
Hør Herrens ord, dere folkeslag! Forkynn det til fjerne kyster og si: Han som spredte Israel, skal samle og vokte det slik en gjeter vokter sin flokk.


text:
De skal komme og juble på Sion-høyden, stråle av glede over Herrens gode gaver: korn, ny vin og fin olje, sauer og okser. Selv skal de være som en vannrik hage; de skal ikke lenger lide nød.


text:
Da skal jomfruen glede seg i dansen, unge menn sammen med de gamle. Jeg vender sorgen til fryd for dem, trøster og gleder dem som klager.


text:
Så sier Herren: I Rama høres skrik, klagesang og bitter gråt. Rakel gråter over barna sine og vil ikke la seg trøste. For barna hennes er ikke mer.


text:
Så sier Herren: Gråt ikke så høyt, fell ikke tårer! Du skal få lønn for strevet, sier Herren, de skal vende hjem fra fiendens land.


text:
Jeg har hørt Efraim synes synd på seg selv: Du har tuktetmeg, jeg ble tuktetsom enutemmet kalv. Vend meg om, så jeg kan vende hjem! For du er Herren min Gud.


text:
Da jeg hadde vendt meg bort, angret jeg, og da jeg fikk innsikt, slo jeg meg på låret. Skam og vanære må jeg bære for minungdoms spott.


text:
Er Efraim min dyrebare sønn, er han mitt kjæreste barn? Hver gang jeg taler imot ham, må jeg likevel tenke på ham. Derfor skjelver mitt indre for ham, jeg må vise barmhjertighet mot ham, sier Herren.


text:
Reis merkesteiner, sett opp veimerker! Legg nøye merke til den veien du gikk! Vend tilbake, jomfru Israel, tilbake til disse byene dine!


text:
Hvor lenge vil du snu deg hit og dit, du frafalne datter? Nåskaper Herren noe nytt i landet, en kvinne skal verge en mann.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Enda en gang skal Juda og byene der si disse ordene når jeg vender skjebnen for dem: «Herren velsigne deg, du rettferds bolig, du hellige fjell.» 


text:
Og slik jeg før våket over dem for årykke opp og rive ned, knuse, ødelegge og skade, slik vil jeg nåvåke over dem for å bygge og plante, sier Herren.


text:
ikke som den pakten jeg sluttetmed fedrene deres den dagen jeg tok dem i hånden og førte dem ut av Egypt; den pakten brøt de, enda jeg var deres herre, sier Herren.


text:
Men dette er pakten jeg vil slutte med Israels hus i dager som kommer, sier Herren: Jeg legger min lov i deres sinn og skriver den i deres hjerte. Jeg skal være deres Gud, og de skal være mitt folk.


text:
Da skal ingen lenger undervise sin neste og sin bror og si: «Kjenn Herren!» For de skal alle kjenne meg, både små og store, sier Herren. For jeg vil tilgi skylden deres og ikke lenger huske synden.


text:
Så sier Herren, han som satte solen til å lyse om dagen og bestemte månen og stjernene til å lyse om natten, han som rører opp havet så bølgene drønner, Herren over hærskarene er hans navn:


text:
Lar jeg disse ordningene vike, sier Herren, da skal også Israels ætt for alltid opphøre å være et folk for mitt ansikt.


text:
Så sier Herren: Hvis himmelen der oppe kan må les og jordens grunnvoller der nede kanutforskes, da vil jeg også forkaste hele Israels ætt på grunn av alt de har gjort, sier Herren.


text:
Se, dager skal komme, sier Herren, da byen skal bygges opp igjen for Herren, fra Hananel-tårnet til Hjørneporten.


text:
Hele dalen med likene og den fete offerasken og alle skråningene ned til Kedron-dalen, til hjørnet ved Hesteporten mot øst, skal være hellig for Herren. Aldri mer skal byen rives ned eller knuses.


text:
Dette ordet kom til Jeremia fra Herren i det tiende året Sidkia var konge i Juda; det var Nebukadnesars attende år.


text:
Den gangen var Jerusalem beleiret av hæren til kongen av Babel, og profeten Jeremia satt fengslet i vaktgården i slottet til kongen av Juda.


text:
Kong Sidkia av Juda hadde fengslet ham og sagt: «Hvorfor profeterer du: så sier Herren: Se, jeg gir denne byen over i hendene på kongen av Babel; han skal innta den.


text:
Og Sidkia, kongen i Juda, skal ikke slippe unna kaldeerne. Nei, han skal overgis i hendene på kongen av Babel, snakke med ham ansikt til ansikt og se ham i øynene.


text:
Han skal føre Sidkia til Babel, og der skal han være helt til jeg tar meg av ham, sier Herren. Når dere kjemper mot kaldeerne, skal dere ikke lykkes.» 


text:
Se, nå kommer Hanamel, sønn av din onkel Sjallum, til deg og sier: «Kjøp det jordstykket jeg har i Anatot. For du har rett til åløse det inn og kjøpe det.» 


text:
Så kom Hanamel, sønn av onkelen min, til meg i vaktgården slik Herren hadde sagt. Han sa: «Kjøp det jordstykket jeg har i Anatot i Benjamin-landet. For du har odelsretten og innløsningsretten. Du må kjøpe det.» Da skjønte jeg at det var et ord fra Herren.


text:
Så kjøpte jeg jordstykket i Anatot av Hanamel, sønn av onkelen min, og veide opp pengene; det var sytten sjekel sølv.


text:
Jeg satte opp et dokumentog forseglet det, fikk vitner til åbekrefte det og veide opp sølvet i skålvekt.


text:
Så tok jeg skjøtet, både den delen som var forseglet i samsvar med bud og forskrifter, og den som var åpen.


text:
Jeg ga det til Baruk, sønn av Neria, Mahsejas sønn, i nærvær av min fetter Hanamel og vitnene somundertegnet på skjøtet, og alle de judeerne som holdt til i vaktgården.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Ta disse rullene, dette skjøtet, både den delen som er forseglet, og den som er åpen, og legg dem i en leirkrukke så de kan holde seg lenge.


text:
For så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Enda en gang skal de kjøpe hus og jorder og vinmarker i dette landet.


text:
Å, min Herre og Gud! Se, du har skapt himmelen og jorden med din store kraft ogutstrakte arm. Ingen ting er umulig for deg.


text:
Du viser trofast kjærlighet i tusen slektsledd, men sender straffen for fedrenes skyld i fanget på barna deres. Du store, veldige Gud, Herren over hærskarene er ditt navn,


text:
du er stor i råd og mektig i gjerning. Du holder øye med menneskenes veier, du gir hver enkelt etter hans veier og etter fruktenav hans gjerninger.


text:
Du gjorde tegn og underi Egypt slik du gjør den dag i dag både i Israel og blant andre mennesker. Du har skapt deg et navn slik det er i dag.


text:
Du førte ditt folk Israel ut av Egypt med tegn og under, med sterk hånd ogutstrakt arm og skremmende kraft.


text:
Du ga dem dette landet som du med ed hadde lovet å gi fedrene deres, et land som flyter av melk og honning.


text:
De kom og tok det i eie. Men de ville ikke adlyde deg og fulgte ikke din lov. De gjorde ikke noe av alt det du hadde på lagt dem. Så lot du all denneulykken ramme dem.


text:
Se, det er kommet voller rundt byen, så de kan innta den. Ved sverd og sult og pest er byen overgitt i hendene på kaldeerne som angriper den. Det du har sagt, er skjedd. Du kan selv se det.


text:
Men du, min Herre og Gud, sier til meg: «Kjøp deg dette jordstykket for penger, og la vitner bekrefte kjøpet!» –og det mens byen blir overgitt i kaldeernes hender!


text:
Derfor, sier Herren, gir jeg denne byen i kaldeernes hender, i hendene på kong Nebukadnesar av Babel, og han skal innta den.


text:
Kaldeerne som angriper denne byen, skal komme inn og sette ild på den. De skal brenne opp byen og alle husene der folk tente offerild for Baal på takene, øste ut drikkoffer for andre guder og gjorde meg rasende.


text:
For helt fraungdommen av har israelittene og judeerne bare gjort det som er ondt i mine øyne. Ja, israelittene gjør meg stadig rasende med slikt de lager med egne hender, sier Herren.


text:
Denne byen har vakt min vrede og harme fra den gangen de bygde den og til denne dag. Den skal bort fra mitt ansikt!


text:
For israelittene og judeerne har gjort så mye ondt. De har gjort meg rasende, både de og kongene og lederne deres, prestene og profetene, mennene i Juda og innbyggerne i Jerusalem.


text:
De snudde ryggen til meg, ikke ansiktet, og enda jeg lærte dem opp både sent og tidlig, ville de ikke høre på meg og ikke ta imot lærdom.


text:
De bygde offerhauger for Baal i Ben-Hinnom-dalen for åofre sønnene og døtrene sine til Molok. Det har jeg ikke på lagt dem, det har aldri vært i mine tanker at de skulle gjøre noe så avskyelig og slik få Juda til å synde.


text:
Derfor, nåsier Herren, Israels Gud, om denne byen som dere sier er overgitt i hendene på kongen av Babel og til sverd, sult og pest:


text:
Se, jeg samler dem fra alle de landene jeg drev dem bort til i min store vrede og harme og i mitt sinne. Jeg fører dem tilbake til dette stedet og lar dem bo trygt.


text:
Jeg gir dem ett hjerte og én vei for at de alltid skal frykte meg, til beste for dem selv og for barna deres etter dem.


text:
Jeg slutteren evig pakt med dem; jeg vil ikke vende meg bort fra dem, men gjøre godt mot dem. Jeg legger frykt for meg i hjertet deres, for at de ikke skal vike fra meg.


text:
Jeg vil glede meg over dem og gjøre godt mot dem. Av hele mitt hjerte og hele min sjel skal jeg trofast plante dem i dette landet.


text:
For så sier Herren: Slik jeg har ført alle disse storeulykkene over folket, slik vil jeg også føre over dem alt det gode som jeg har lovet dem.


text:
Folk skal kjøpe åkrer her i dette landet, det som dere sier er blitt en ørken uten mennesker og dyr, et land overgitt i kaldeernes hender.


text:
De skal kjøpe åkrer for penger og skrive skjøter som de forsegler og får vitner til åbekrefte. Dette skal de gjøre både i Benjamin-landet, i området rundt Jerusalem, i byene i Juda, i fjellandet, i lavlandet og i Negev. For jeg vender skjebnen for dere, sier Herren.


text:
For så sier Herren, Israels Gud, om husene i denne byen og om husene til Juda-kongen, de som ble revet ned og brukt til forsvar mot voller og sverd


text:
da innbyggerne kom i strid med kaldeerne og husene deres ble fylt med lik, den gang jeg slo dem ned i vrede og harme: Jeg har vendt ansiktet bort fra denne byen på grunn av all deres ondskap.


text:
Se, jeg lar så rene hennes gro og leger henne. Så helbreder jeg dem og åpenbarer en rikdom av fred og trygghet for dem.


text:
Byen skal bli til ære og glede for meg, til pris og pryd blant alle folkeslag på jorden. De skal høre om alt det gode jeg gjør for dem, og skjelve i ærefrykt for all den lykke og fred jeg skaper for dem.


text:
Så sier Herren: Dere sier at dette stedet ligger øde, uten mennesker og dyr, byene i Juda og gatene i Jerusalem ligger øde, ikke et menneske bor der, ikke et dyr. Men enda en gang skal det høres


text:
lyd av fryd og glede, stemmer av brudgomog brud, rop fra folk som bærer fram takkoffer i Herrens hus og sier: «Takk Herren over hærskarene, for han er god, evig varer hans miskunn!» For jeg vil vende skjebnen for landet som i den første tiden, sier Herren.


text:
Så sier Herren over hærskarene: på dette stedet som ligger øde, uten mennesker eller dyr, og i alle byene her omkring skal det igjen være beiter der gjetere lar sauene hvile.


text:
I byene både i fjellandet, i lavlandet og i Negev, i Benjamin-landet, i området rundt Jerusalem og i Judas byer skal saueflokker igjen gåframunderhånden til ham som teller dem, sier Herren.


text:
I de dager og på den tid lar jeg det spire fram en rettferdig spire for David. Han skal gjøre det som er rett og rettferdig i landet.


text:
I de dager skal Juda bli frelst, og Jerusalem skal bo trygt, og dette skal hun hete: «Herren, vår rettferdighet».


text:
Og levittprestene skal heller ikke mangle menn som alltid kan være for mitt ansikt og bære fram brennoffer, brenne grødeoffer og gjøre i stand slaktoffer.


text:
Så sier Herren: Kan dere bryte min pakt med dagen og natten, slik at dag og natt ikke kommer til rett tid,


text:
da skal også min pakt med David, min tjener, brytes, så han ikke får noen sønn som kan være konge på hans trone, og pakten med levittprestene som gjør tjeneste for meg.


text:
Etterkommerne av min tjener David og av levittene som gjør tjeneste for meg, gjør jeg tallrike som himmelens hær, som ikke kan telles, og havets sand, som ikke kan må les.


text:
Har du ikke sett hva dette folket sier: «De to slektene som Herrenutvalgte, har han forkastet.» De vanærer mitt folk fordi de ikke lenger ser på det som et folk.


text:
Så sier Herren: Hvis jeg ikke har sluttetpakt med dag og natt og ikke gitt ordninger for himmel og jord,


text:
vil jeg forkaste etterkommerne av Jakob og min tjener David og ikke ta noen av dem til herskere over Abrahams, Isaks og Jakobs ætt. Men jeg vil vende deres skjebne og være barmhjertig mot dem.


text:
Dette ordet kom til Jeremia fra Herren den gangen kong Nebukadnesar av Babel og hele hæren hans og alle kongeriker på jordenunderhans herredømme og alle folk førte krig mot Jerusalem og alle byene hennes:


text:
Så sier Herren, Israels Gud: gå og si til kong Sidkia av Juda, du skal si til ham: så sier Herren: Se, nåovergir jeg denne byen i hendene på kongen av Babel, og han skal brenne den ned.


text:
Du skal ikke slippe unna ham, men gripes og overgis i hans hender. Du må se kongen av Babel i øynene, og han skal snakke med deg ansikt til ansikt. Til Babel skal du komme.


text:
Men hør nå Herrens ord, Sidkia, du som er konge i Juda!så sier Herren om deg: Du skal ikke dø for sverd,


text:
i fred skal du dø. Og slik de tente ild til ære for fedrene dine som var konger før deg, skal de også tenne ild til ære for deg. De skal holde sørgehøytid over deg og rope: «Åve, herre!» Dette er ordet jeg har talt, sier Herren.


text:
mens hæren til kongen av Babel angrep Jerusalem og alle byene som var igjen i Juda, Lakisj og Aseka. Det var de eneste befestede byene som var igjen i Juda.


text:
Dette ordet kom til Jeremia fra Herren etter at kong Sidkia hadde sluttetpakt med hele befolkningen i Jerusalem om å rope ut frihet.


text:
Den som hadde en hebraisk slave, mannlig eller kvinnelig, skulle gi slaven fri; ingen skulle holde en judeisk landsmann som slave.


text:
Alle lederne og hele folket som inngikk pakten, adlød den. De satte fri slavene sine, menn som kvinner, og holdt dem ikke lenger som slaver. De adlød og lot dem gå.


text:
Men siden snudde de om, de tok tilbake slavene som de hadde gitt fri, menn og kvinner, og tvang dem til slaveri igjen.


text:
Så sier Herren, Israels Gud: Jeg sluttetpakt med fedrene deres den gangen jeg førte dem ut av Egypt, ut av slavehuset:


text:
«Hvert sjuendeår skal enhver av dere frigi sin hebraiske landsmann som har må ttet selge seg til deg. Seks år skal han tjene deg, men så skal du sette ham fri og la ham gå.» Men fedrene deres hørte ikke på meg og vendte ikke øret til.


text:
Nylig vendte dere om og gjorde det som er rett i mine øyne, dere ropte ut frihet for nesten og sluttetpakt for mitt ansikt i det huset som navnet mitt er nevnt over.


text:
Men så snudde dere om og vanæret mitt navn; dere tok tilbake de slavene som dere hadde gitt fri, menn og kvinner, og tvang dem til slaveri igjen.


text:
Derfor sier Herren: Fordi dere ikke ville høre på meg og rope ut frihet for neste og bror, skal jeg nårope ut frihet for dere, sier Herren: frihet til sverd, pest og sult! Jeg gjør dere til en skrekk for alle riker på jorden.


text:
De som brøt min pakt og ikke holdt ordene i den pakten de sluttetfor mitt ansikt, med dem skal jeg gjøre som med den kalven de skar i to så de kunne gåmellom stykkene.


text:
Lederne i Juda og Jerusalem, hoffmennene og prestene og hele folket i landet som gikk mellom stykkene av kalven,


text:
gir jeg i hendene på fiender og folk som står dem etter livet. Likene av dem skal bli til føde for fuglene under himmelen og for dyrene på marken.


text:
Kong Sidkia av Juda og lederne hans gir jeg i hendene på fiender og folk som står dem etter livet, hæren til kongen av Babel, som nå har dratt bort fra dere.


text:
Se, jeg gir min befaling, sier Herren, og fører dem tilbake til denne byen. De skal gå til angrep på den, innta den og brenne den opp. Og byene i Juda gjør jeg til en ørken der ingen kan bo.


text:
gå til rekabittenes hus og tal til dem! Ta dem med deg til et av rommene i Herrens hus og gi dem vin å drikke.


text:
Da tok jeg med meg Jaasanja, sønn av Jeremia, Habasinjas sønn, brødrene hans og alle sønnene hans og hele rekabittenes hus.


text:
Jeg tok dem med inn i Herrens hus, i rommet til sønnene av gudsmannen Hanan, sønn av Jigdalja. Det låved siden av rommet til lederne, over rommet til dørvokteren Maaseja, sønn av Sjallum.


text:
Men de svarte: Vi drikker ikke vin. For vår far Jonadab, sønn av Rekab, har forbudt oss det og sagt: «Dere skal aldri drikke vin, verken dere eller barna deres.


text:
Dere skal ikke bygge hus eller så korn og ikke plante eller eie vinmarker. I telt skal dere bo alle deres dager, så dere kan leve lenge i det landet hvor dere bor som innflyttere.» 


text:
Siden har vi vært lydige mot alt vår far Jonadab, sønn av Rekab, på la oss: I hele vårt liv har vi ikke drukketvin, verken vi eller konene våre eller sønnene eller døtrene våre.


text:
Men da kong Nebukadnesar av Babel rykket inn i landet, sa vi: «Kom, la oss dra til Jerusalem, bort fra hærene til kaldeerne og arameerne.» Så nåbor vi i Jerusalem.


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: gå og si til mennene i Juda og innbyggerne i Jerusalem: Vil dere ikke ta imot lærdom og høre på mine ord? sier Herren.


text:
Budenesom Jonadab, sønn av Rekab, på la sønnene sine, er blitt overholdt. De skulle ikke drikke vin. Til denne dag har de ikke drukketvin, for de adlød budet fra sin far. Men jeg har talt til dere både sent og tidlig, og dere hørte ikke på meg.


text:
Jeg sendte alle mine tjenere profetene til dere sent og tidlig og sa: «Vend om, enhver fra sin onde vei! Gjør gjerningene deres gode! Dere skal ikke følge andre guder og ikke tjene dem! Så skal dere få bo i det landet jeg ga dere og fedrene deres.» Men dere vendte ikke øret til og ville ikke høre på meg.


text:
Sønnene til Jonadab, sønn av Rekab, har holdt det budet som deres far ga dem, men dette folket ville ikke høre på meg.


text:
Derfor sier Herren, hærskarenes Gud, Israels Gud: Se, jeg vil føre over Juda og over alle som bor i Jerusalem, alt dette onde som jeg har truet dem med. For de hørte ikke da jeg talte til dem, og svarte ikke da jeg ropte på dem.


text:
Men til rekabittenes hus sa Jeremia: så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Dere adlød budet fra Jonadab, deres far. Dere holdt alle budenehans og gjorde alt det han på la dere,


text:
og derfor, sier Herren over hærskarene, Israels Gud, skal Jonadab, sønn av Rekab, aldri mangle menn som står for mitt ansikt.


text:
Det var i det fjerde året Jojakim, sønn av Josjia, var konge i Juda. Da kom dette ordet til Jeremia fra Herren:


text:
Ta en bokrull og skriv ned alle de ordene jeg har sagt til deg om Israel og om Juda og om alle folkeslag, fra den første gangen jeg talte til deg i kong Josjias dager og fram til i dag.


text:
Når Judas hus får høre om alt det onde jeg har tenkt å gjøre mot dem, vender de kanskje om fra sine onde veier, og da vil jeg tilgi dem deres synd og skyld.


text:
Da kalte Jeremia til seg Baruk, sønn av Neria. Jeremia dikterte, og Baruk skrev ned i en bokrull alle de ordene som Herren hadde talt til ham.


text:
Men du skal gåpåen fastedag og lese opp Herrens ord fra bokrullendu skrev da jeg dikterte. Det skal du gjøre i Herrens hus mens folket hører på. Alle som kommer inn fra byene i Juda, skal du også lese opp for.


text:
Kanskje de da vil komme fram for Herren med sin bønn og vende om fra sine onde veier, for stor er vreden og harmen som Herren har truet dette folket med.


text:
Og Baruk, sønn av Neria, gjorde alt det som profeten Jeremia hadde befalt ham. Han leste opp Herrens ord fra rulleni Herrens hus.


text:
Det var i det femte året Jojakim, sønn av Josjia, var konge i Juda, i den niende måneden, at det ble ropt ut en faste for Herren. Det gjaldt hele folket i Jerusalem og alle som kom inn til Jerusalem fra byene i Juda.


text:
Da leste Baruk opp Jeremias ord fra bokrulleni Herrens hus mens alt folket hørte på. Det var i rommet til riksskriveren Gemarja, sønn av Sjafan, i den øvre forgården, ved inngangen til den nye porten til Herrens hus.


text:
gikk han ned i kongens slott, til riksskriverens rom. Der satt alle lederne samlet: riksskriveren Elisjama, Delaja, sønn av Sjemaja, Elnatan, sønn av Akbor, Gemarja, sønn av Sjafan, Sidkia, sønn av Hananja, og alle de andre lederne.


text:
Da sendte alle lederne bud til Baruk med Jehudi, sønn av Netanja, som var sønn av Sjelemja, Kusjissønn: «Ta med deg bokrullendu leste opp fra for folket, og kom hit!» Så tok Baruk, sønn av Neria, med seg rullenog gikk inn til dem.


text:
Da de hørte alle disse ordene, så de forskrekket på hverandre og sa til Baruk: «Dette må vi si fra om til kongen!» 


text:
De spurte Baruk: «Fortell oss hvordan du kom til å skrive ned alt dette. Var det han som dikterte?» 


text:
Så gikk de inn til kongen i slottsgården. Bokrullenhadde de gitt fra seg i rommet til riksskriveren Elisjama. De fortalte kongen alt sammen.


text:
Kongen sendte Jehudi for å hen bokrullen, og han hentet den fra rommet til riksskriveren Elisjama. Så leste Jehudi den opp for kongen og alle lederne som sto omkring ham.


text:
Hver gang Jehudi hadde lest tre–fire spalter, skar kongen dem av med en pennekniv og kastet dem på ilden i fyrfatet, helt til hele bokrullenhadde brent opp.


text:
Men de ble ikke slått av skrekk og flerret ikke klærne sine, verken kongen eller tjenerne hans som hørte alle disse ordene.


text:
Elnatan, Delaja og Gemarja ba inntrengende om at kongen ikke skulle brenne opp rullen, men han hørte ikke på dem.


text:
Så ga kongen ordre til kongs sønnen Jerahmeel og Seraja, sønn av Asriel, og Sjelemja, sønn av Abdeel, om åpågripe skriveren Baruk og profeten Jeremia. Men Herren skjulte dem.


text:
Herrens ord kom til Jeremia etter at kongen hadde brent opp bokrullenmed de ordene Baruk skrev ned etter Jeremias diktat:


text:
Ta nå en annen bokrull og skriv ned i den de samme ordene som sto i den første rullen, den som kong Jojakim av Juda brente opp.


text:
Du skal si til kong Jojakim av Juda: så sier Herren: Du brente opp denne bokrullenog spurte: «Hvorfor skrev du der at kongen av Babel skal komme og ødelegge dette landet ogutrydde både mennesker og dyr?» 


text:
Derfor sier Herren om kong Jojakim av Juda: Han skal ikke ha noen etterfølger på Davids trone. Liket hans skal slenges bort og ligge der i heten om dagen og i kuldenom natten.


text:
Jeg skal straffe både ham og hans etterkommere og alle tjenerne hans for de onde gjerningene de har gjort. Over dem og innbyggerne i Jerusalem og mennene i Juda fører jeg alt det onde som jeg har truet dem med, men som de ikke ville høre om.


text:
Så tok Jeremia en ny bokrull og ga den til skriveren Baruk, sønn av Neria. Han skrev ned i den etter Jeremias diktat alle de ordene som hadde stått i den rullenkong Jojakim av Juda brente opp, og mange lignende ord i tillegg til dem.


text:
Sidkia, sønn av Josjia, ble konge etter Konja, sønn av Jojakim. Kong Nebukadnesar av Babel gjorde ham til konge i Juda.


text:
Verken Sidkia eller tjenerne hans eller folket i landet ville høre på de ordene Herren talte gjennom profeten Jeremia.


text:
Kong Sidkia sendte Jehukal, sønn av Sjelemja, og presten Sefanja, sønn av Maaseja, til profeten Jeremia for å si: «Be for oss til Herren vår Gud!» 


text:
Nåhadde faraos hær dratt ut fra Egypt. Kaldeerne som omringet Jerusalem, fikk høre om det og brøt opp fra byen.


text:
Så sier Herren, Israels Gud: Dette skal dere si til Juda-kongen, som har sendt dere for åsøke råd hos meg: Se, faraos hær som har rykket ut for å komme dere til hjelp, vil vende tilbake til sitt land, til Egypt.


text:
Så sier Herren: Dere må ikke narre dere selv og si: «Kaldeerne drar sikkert bort fra oss.» For det gjør de ikke.


text:
Om dere slo hele kaldeerhæren som går til kamp mot dere, og det bare var noen hardt så rede igjen, kom de til åreise seg, hver fra sitt telt, og brenne ned denne byen.


text:
forlot Jeremia Jerusalem for å gå til Benjamin-landet. Han skulle ordne en arvesak blant folket der.


text:
Han kom til Benjamin-porten. Der var det en vakthavende offiser som het Jeria, sønn av Sjelemja, Hananjas sønn. Han på grep profeten Jeremia og sa: «Du vil gå over til kaldeerne!» 


text:
«Det er løgn!» sa Jeremia. «Jeg vil ikke gå over til kaldeerne.» Men Jeria hørte ikke på ham. Han på grep Jeremia og førte ham til lederne.


text:
Lederne ble sinte på Jeremia. De slo ham og førte ham som fange til riksskriveren Jonatans hus, for det hadde de gjort om til fengsel.


text:
Kong Sidkia sendte bud og hentet ham. På slottet spurte kongen ham i hemmelighet: «Er det kommet noe ord fra Herren?» «Det er det», svarte Jeremia. «Du skal overgis i hendene på kongen av Babel.» 


text:
Så sa Jeremia til kong Sidkia: «Hvilken synd har jeg gjort mot deg og tjenerne dine og dette folket siden dere har satt meg i fengsel?


text:
Og hvor er nåprofetene deres, de som profeterte at kongen av Babel ikke ville gåmot dere og mot dette landet?


text:
Hør nå, herre konge! La min bønn komme fram for deg. Send meg ikke tilbake til riksskriveren Jonatans hus, og ikke la meg døder!» 


text:
Da ga kong Sidkia ordre om at de skulle holde Jeremia i varetekt i vaktgården. Der fikk han hver dag et brød fra Bakergaten, helt til det var slutt på brød i byen. Og Jeremia ble sittende der i vaktgården.


text:
Sjefatja, sønn av Mattan, Gedalja, sønn av Pasjhur, Jukal, sønn av Sjelemja, og Pasjhur, sønn av Malkia, hørte ordene som Jeremia talte til hele folket:


text:
Så sier Herren: Den som blir igjen her i byen, skal dø for sverd og sult og pest. Men den som overgir seg til kaldeerne, skal få leve. Han skal få livet sitt som krigsbytte og leve videre.


text:
Lederne sa til kongen: «Denne mannen må dø; for han tar motet fra de krigerne som er igjen her i byen, og fra hele folket, når han taler slike ord til dem. For denne mannen søker ikke fred for dette folket, menulykke.» 


text:
Da tok de Jeremia og kastet ham i kongs sønnen Malkias brønn i vaktgården. De firte ham ned med tau. Det var ikke vann i brønnen, men gjørme, og Jeremia sank ned i gjørmen.


text:
Ebed-Melek fra Kusj, en hoffmann som var på slottet, fikk høre at de hadde kastet Jeremia i brønnen. Kongen satt da i Benjamin-porten.


text:
«Herre konge, det er ondt, alt det som disse mennene har gjort mot profeten Jeremia. Nå har de kastet ham ned i brønnen, og der kommer han til ådøav sult; for det finnes ikke brød i byen lenger.» 


text:
Da ga kongen kusjitten Ebed-Melek denne ordren: «Ta med deg tretti mann herfra og dra profeten Jeremia opp av brønnen før han dør.» 


text:
Ebed-Melek tok mennene med seg og gikk inn på slottet, til rommetunderskattkammeret. Der hentet han filler og gamle ogutslitte klær og firte dem ned i brønnen til Jeremia med tau.


text:
Så sa kusjitten Ebed-Melek til Jeremia: «Ta disse fillene i armhuleneog legg taueneunderarmene!» Jeremia gjorde det,


text:
Kong Sidkia sendte bud etter profeten Jeremia og hentet ham til den tredje inngangen til Herrens hus. Kongen sa til Jeremia: «Jeg har noe å spørre deg om. Nåmådu ikke skjule noe for meg.» 


text:
Jeremia svarte: «Taler jeg rett ut, vil du sikkert drepe meg, og gir jeg deg et råd, hører du ikke på meg.» 


text:
Da sverget kong Sidkia i hemmelighet for Jeremia: «Så sant Herren lever, han som har gitt oss dette livet: Jeg vil ikke la deg døog ikke gi deg i hendene på de mennene som står deg etter livet.» 


text:
Da sa Jeremia til Sidkia: «Så sier Herren, hærskarenes Gud, Israels Gud: Hvis du overgir deg til Babel-kongens hærførere, skal du berge livet, og denne byen skal ikke bli brent ned. Både du og ditt hus skal få leve.


text:
Men hvis du ikke overgir deg til Babel-kongens hærførere, skal byen gis i kaldeernes hender. De skal brenne den ned, og selv skal du ikke slippe ut av hendene på dem.» 


text:
Kong Sidkia sa til Jeremia: «Jeg er redd for de judeerne som er gått over til kaldeerne. Gir de meg i hendene på dem, kommer de til åmishandle meg.» 


text:
Jeremia svarte: «De kommer ikke til å overgi deg. Adlyd bare Herrens ord som jeg taler til deg, så skal det gådeg godt, og du skal få leve.


text:
Se, alle kvinnene som var igjen i slottet til kongen av Juda, ble ført ut til Babel-kongens hærførere. Kvinnene sang: Vennene dine har villedet deg og fått deg i sin makt, føttene dine sank ned i gjørmen, de trakk seg tilbake.


text:
Alle kvinnene og barna dine skal føres ut til kaldeerne. Selv skal du ikke slippe ut av hendene på dem, men tas til fange av Babel-kongen, og byen skal brennes ned.» 


text:
Når lederne får høre at jeg har snakket med deg, kommer de nok til deg og sier: Fortell oss hva du sa til kongen! Skjul ikke noe for oss, ellers dreper vi deg! Hva sa kongen til deg?


text:
Men da skal du svare dem: Jeg bar min bønn fram for kongen om at han ikke måtte sende meg tilbake til Jonatans hus for ådøder.» 


text:
Alle lederne kom til Jeremia og spurte ham ut, men han svarte dem nøyaktig slik som kongen hadde på lagt ham. Da lot de ham være i fred; for ingen hadde hørt noe.


text:
I det niende året Sidkia var konge i Juda, i den tiende måneden, kom kong Nebukadnesar av Babel til Jerusalem med hele sin hær og omringet byen.


text:
Da kom alle Babel-kongens embetsmenn og tok sete i Midtporten: Nergal Sar-eser av Samgar-nebu, Sar-sekim Rab-saris, Nergal Sar-eser Rab-mag og alle de andre embetsmennene til kongen av Babel.


text:
Juda-kongen Sidkia og alle krigerne hans flyktet da de fikk se dem. De forlot byen om natten gjennom kongens hage ved porten mellom de to murene. Han tok veien mot Araba-sletten.


text:
Men kaldeernes hær satte etter dem og nådde Sidkia igjen på slettene ved Jeriko. De tok ham til fange og førte ham opp til Ribla i Hamat-landet, til Babel-kongen Nebukadnesar, som felte dommen over ham.


text:
I Ribla drepte kongen av Babel sønnene til Sidkia rett for øynene på ham. Kongen av Babel drepte også alle stormennene i Juda.


text:
De som var igjen i byen, overløperne som hadde gått over til babylonerkongen, og de som ellers var tilbake i folket, ble ført til Babel i eksil av Nebusaradan, sjefen for livvakten.


text:
Bare en del av de fattigste i folket, de som ikke hadde noen eiendom, lot livvaktsjefen Nebusaradan bli tilbake i Juda, og samtidig ga han dem vinmarker og åkrer.


text:
«Ta ham og hold øye med ham. Du skal ikke gjøre ham noe vondt, men det han selv ber om, skal du gjøre med ham.» 


text:
Livvaktsjefen Nebusaradan, Nebusjasban Rab-saris, Nergal Sar-eser Rab-mag og alle Babel-kongens stormenn


text:
sendte bud om at Jeremia skulle tas ut av vaktgården. De overga ham til Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn, som skulle ta ham hjem til seg. Så fikk han bo blant folket.


text:
gå og si til Ebed-Melek fra Kusj: så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, nåoppfyller jeg mitt ord om denne byen, til det onde og ikke til det gode. Det skal skje rett for øynene på deg den dagen.


text:
Men jeg vil berge deg på den dagen, sier Herren. Du skal ikke falle i hendene på dem som du frykter for.


text:
Jeg lar deg slippe unna. Du skal ikke falle for sverd, men få livet som krigsbytte fordi du stolte på meg, sier Herren.


text:
Dette ordet kom til Jeremia fra Herren etter at livvaktsjefen Nebusaradan hadde sluppetham fri i Rama. Han hadde hentet ham mens han var lenket blant alle fangene fra Jerusalem og Juda som skulle føres i eksil til Babel.


text:
Da livvaktsjefen hentet Jeremia, sa han til ham: «Herren din Gud har varslet denulykken som kom over dette stedet,


text:
og Herren har sendt den og gjort som han hadde sagt. For dere syndet mot Herren og ville ikke adlyde ham. Derfor har dette hendt dere.


text:
Se, i dag løser jeg deg fra lenkene som hendene dine er bundetmed. Hvis du vil, kan du bli med meg til Babel, og der skal jeg holde øye med deg. Men hvis du ikke vil bli med meg til Babel, så la være. Se, hele landet ligger åpent for deg, og du kan gåhvor du synes det er godt og riktig.» 


text:
Jeremia gikk fremdeles ingen steder. «Så gå tilbake til Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn, som kongen av Babel har satt til å styre byene i Juda. Du kan bo hos ham blant folket der eller gåhvor du synes det er riktig.» Så ga livvaktsjefen ham niste og gaver og lot ham gå.


text:
Jeremia dro til Gedalja, sønn av Ahikam, i Mispa og ble boende hos ham, blant folket som var igjen i landet.


text:
Nåfikk alle hærførerne og soldatene omkring i landet høre at kongen av Babel hadde satt Gedalja, sønn av Ahikam, til å styre landet. Han hadde satt ham over menn, kvinner og barn og over de fattigste i landet som ikke var ført i eksil til Babel.


text:
Da kom hærførerne til Gedalja i Mispa med sine menn: Ismael, sønn av Netanja, Johanan og Jonatan, Kareahs sønner, Seraja, sønn av Tanhumet, sønnene til Efai fra Netofa og Jesanja, sønn av en mann fra Maaka.


text:
Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn, avla ed til dem og mennene deres og sa: «Vær ikke redde for å tjene kaldeerne! Bli i landet og tjen kongen av Babel, så skal det gådere vel.


text:
Jeg blir boende i Mispa for åståtil ansvar for kaldeerne når de kommer til oss. Men dere skal høste vindruer, frukt og oliven og samle det i kar, og dere kan bo i de byene dere har tatt.» 


text:
Ogsåalle judeerne som var i Moab, Ammon, Edom og alle andre land, fikk høre at kongen av Babel hadde latt en rest bli igjen i Juda, og at han hadde satt Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn, til å styre dem.


text:
Alle disse judeerne forlot da de stedene de var drevet bort til, og dro tilbake til Juda. De kom til Gedalja i Mispa, og de høstet inn vindruer og frukt i store mengder.


text:
og sa til ham: «Vet du at ammonittkongen Baalis har sendt Ismael, sønn av Netanja, for ådrepe deg?» Men Gedalja, sønn av Ahikam, trodde dem ikke.


text:
I hemmelighet sa Johanan, sønn av Kareah, til Gedalja i Mispa: «La meg gå og drepe Ismael, sønn av Netanja, uten at noen får vite det. Hvorfor skal han ta livet av deg, så alle judeerne som har samlet seg om deg, blir spredt og det som er igjen av Juda, går til grunne?» 


text:
Men Gedalja, sønn av Ahikam, sa til Johanan, sønn av Kareah: «Ikke gjør dette, for det du sier om Ismael, er løgn.» 


text:
Men i den sjuendemåneden kom Ismael, sønn av Netanja, Elisjamas sønn, som tilhørte kongeætten og var en av kongens stormenn, til Gedalja, Ahikams sønn, i Mispa. Han hadde med seg ti mann. Mens de satt og spiste sammen i Mispa,


text:
reiste Ismael, Netanjas sønn, seg sammen med de ti mennene som var med ham. Med sverd hogg de ned Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn. De drepte ham som kongen av Babel hadde satt til å styre landet,


text:
alle judeerne som var hos Gedalja i Mispa, og de kaldeerne som fantes der. Ismael drepte alle krigerne.


text:
kom det åtti menn fra Sikem, Sjilo og Samaria. De hadde raket skjegget, flerret klærne og rispet seg opp. De hadde med seg grødeoffer og røkelse som de skulle bære fram i Herrens hus.


text:
Da gikk Ismael, sønn av Netanja, ut fra Mispa for å møte dem. Han gråt der han gikk, og da han møtte dem, sa han til dem: «Kom og bli med til Gedalja, sønn av Ahikam!» 


text:
Da de kom inn i byen, ble de drept av Ismael, Netanjas sønn, og de mennene han hadde med seg, og kastet i en brønn.


text:
Men blant dem fantes det ti menn som sa til Ismael: «Ikke drep oss! Vi har mat skjult ute i marken: hvete, bygg, olje og honning.» Da lot han dem være og drepte dem ikke sammen med de andre.


text:
Den brønnen hvor Ismael kastet likene av alle han hadde drept gjennom knepet med Gedalja, var den som kong Asa hadde laget da han var i strid med kong Basja av Israel. Ismael, sønn av Netanja, fylte den nå med de drepte.


text:
Så førte Ismael, sønn av Netanja, resten av folket i Mispa bort som fanger, både kongens døtre og alle de andre som var blitt igjen i Mispa, og som Nebusaradan, sjefen for livvakten, hadde satt Gedalja, sønn av Ahikam, til å styre over. Ismael, sønn av Netanja, dro av sted for å komme seg over til ammonittene.


text:
Da Johanan, sønn av Kareah, og alle hærførerne som var med ham, hørte om alt det onde Ismael, sønn av Netanja, hadde gjort,


text:
tok de med seg alle sine menn og dro ut for å kjempe mot ham. De fant ham ved den store dammen i Gibeon.


text:
Alt folket som var hos Ismael, ble glade da de fikk se Johanan, sønn av Kareah, og alle hærførerne som var med ham.


text:
Nåsnudde alle de som Ismael hadde ført bort som fanger fra Mispa, og gikk tilbake til Johanan, sønn av Kareah.


text:
Johanan, sønn av Kareah, og alle hærførerne som var med ham, tok da med seg resten av folket fra Mispa, dem han hadde ført tilbake fra Ismael, sønn av Netanja, etter drapet på Gedalja, sønn av Ahikam: menn, krigere, kvinner, barn og hoffmenn. Han førte dem tilbake fra Gibeon.


text:
bort fra kaldeerne. De var redde for dem fordi Ismael, sønn av Netanja, hadde drept Gedalja, sønn av Ahikam, som kongen av Babel hadde satt til å styre landet.


text:
Da kom alle hærførerne og Johanan, sønn av Kareah, og Jesanja, sønn av Hosjaja, og hele folket, både små og store,


text:
og sa til profeten Jeremia: «La oss få komme fram for deg med vår bønn. Be for oss til Herren din Gud, for alle som er igjen her. Som du ser, vi er bare noen få igjen av mange.


text:
Profeten Jeremia svarte dem: «Ja vel, jeg skal be til Herren deres Gud, slik som dere sier. Og hvert ord Herren gir dere til svar, skal jeg fortelle dere. Jeg skal ikke holde noe tilbake.» 


text:
Da sa de til Jeremia: «Måtte Herren være et sant og troverdig vitne mot oss om vi ikke følger hvert eneste ord som Herren din Gud sender oss gjennom deg.


text:
Enten det er godt eller ondt, vil vi adlyde Herren vår Gud som vi sender deg til, så det må gåoss godt. For vi vil adlyde Herren vår Gud.» 


text:
Han kalte til seg Johanan, sønn av Kareah, og alle hærførerne som var med ham, og hele folket, både små og store,


text:
Dersom dere blir her i landet, vil jeg bygge dere opp og ikke knuse, plante dere og ikke rykke opp. Jeg angrer det onde jeg har gjort mot dere.


text:
Vær ikke redde for kongen av Babel, som dere er så redde for. Vær ikke redde for ham! sier Herren. For jeg er med dere. Jeg vil frelse dere og berge dere fra hans hånd.


text:
Jeg skal vise dere barmhjertighet, og han skal forbarme seg over dere og føre dere tilbake til deres eget land.


text:
Men så kan det hende at dere ikke vil adlyde Herren deres Gud og sier: «Vi vil ikke bo i dette landet.


text:
Nei, vi vil dra til Egypt så vi kan slippe å se krig, høre lyden av horn og hungreetter brød. Der vil vi bo.» 


text:
Derfor, hør nå Herrens ord, dere som er igjen av Juda!så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Hvis dere vender ansiktet mot Egypt for å dra dit og slådere ned som innflyttere,


text:
da skal det sverdet som dere er redde for, nådere igjen der i Egypt, og sultensom dere er engstelige for, skal følge i hælene på dere dit, og der skal dere dø.


text:
Alle de som har vendt ansiktet mot Egypt for å dra dit og slåseg ned som innflyttere, skal dø for sverd og sult og pest. Ingen av dem skal overleve og slippe unna denulykken jeg sender over dem.


text:
For så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Slik som min vrede og harme ble utøst over innbyggerne i Jerusalem, slik skal min harme bli utøst over dere om dere drar til Egypt. Dere skal bli til et banneord og en gru, til forbannelse og spott, og dere skal aldri få se dette stedet igjen.


text:
Herren har sagt til dere som er igjen i Juda: Dra ikke til Egypt! Dere skal vite for visst at jeg har advart dere i dag.


text:
Dere fører vill, og det skal koste dere livet. Først sender dere meg til Herren deres Gud og sier: «Be for oss til Herren vår Gud, og fortell oss alt det Herren vår Gud sier, så skal vi gjøre det.» 


text:
Men når jeg i dag har fortalt dere dette, så vil dere ikke adlyde Herren deres Gud og alt det han har sendt meg til dere for å si.


text:
Nå skal dere vite for visst at dere kommer til ådøfor sverd og sult og pest på det stedet dere så gjerne vil dra til for å slådere ned som innflyttere.


text:
Da Jeremia var ferdig med å si til folket alle de ordene som Herren deres Gud hadde sendt ham med –alle disse ordene,


text:
da sa Asarja, sønn av Hosjaja, og Johanan, sønn av Kareah, og alle de frekke mennene, til Jeremia: «Det er løgn, det du sier!Herren vår Gud har ikke sendt deg for å si: Dra ikke til Egypt for å slådere ned der som innflyttere.


text:
Det er Baruk, sønn av Neria, som setter deg opp mot oss for at vi skal falle i hendene på kaldeerne; og så kan de drepe oss eller føre oss i eksil til Babel.» 


text:
Verken Johanan, sønn av Kareah, eller noen av hærførerne eller noen av folket ville adlyde Herren og bli i Juda.


text:
Johanan, sønn av Kareah, og hærførerne tok med seg alle som var igjen i Juda, de som hadde vendt tilbake fra alle folkeslagene de hadde vært drevet bort til, og som ville slåseg ned som innflyttere i Juda.


text:
Det var både menn, kvinner og barn, kongs døtrene og alle de som livvaktsjefen Nebusaradan hadde latt bli igjen hos Gedalja, sønn av Ahikam, Sjafans sønn, også profeten Jeremia og Baruk, sønn av Neria.


text:
Ta noen store steiner og grav dem ned i leiren på plassen foran inngangen til faraos hus i Tahpanhes mens noen judeere ser på.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, nåsender jeg bud og henter kong Nebukadnesar av Babel, min tjener. Jeg skal sette hans trone over disse steinene som du har gravd ned, og han skal slåopp sin tronhimmel over dem.


text:
Han skal komme og slå Egypt –til død for den som tilhører døden, til fangenskap for den som tilhører fangenskapet, og til sverd for den som tilhører sverdet.


text:
Jeg setter ild på templene til gudenei Egypt, og han skal brenne dem opp og føre dem bort. Han plukkeregypterne vekk som en gjeter plukkerlus av kappen sin, og så drar han bort i fred.


text:
Han skal slå i stykker steinstøttene i Bet-Sjemesj i Egypt og brenne opp templene for gudenei Egypt.


text:
Dette ordet kom til Jeremia om alle judeerne som bodde i Egypt; de bodde i Migdol, Tahpanhes, Nof og Patros:


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Dere har selv sett alt det onde jeg lot komme over Jerusalem og alle byene i Juda. Se, i dag ligger de øde, og ingen bor i dem.


text:
Det er fordi de gjorde så mye ondt, de gjorde meg rasende da de gikk og tente offerild for å dyrke andre guder som verken de eller dere eller fedrene deres hadde kjent.


text:
Jeg sendte alle mine tjenere profetene til dere sent og tidlig for å si: «Gjør ikke dette avskyelige som jeg hater!» 


text:
Men de ville ikke høre og vendte ikke øret til så de kunne vende om fra sin ondskap og la være åtenne offerild for andre guder.


text:
Derfor ble min harme og vrede utøst, og den tente på byene i Juda og gatene i Jerusalem så de ble til ruinerog ørken, som de er i dag.


text:
Og nåsier Herren, hærskarenes Gud, Israels Gud: Hvorfor gjør dere så mye ondt mot dere selv? Dereutrydder menn og kvinner, barn og spedbarn fra Juda så dere ikke har noen rest tilbake.


text:
Dere gjør meg rasende med det dere lager med egne hender; dere tenner offerild for andre guder i Egypt, dit dere dro for å bo der som innflyttere. Slikutrydder dere dere selv og blir til forbannelse og spott blant alle folkeslag på jorden.


text:
Har dere glemt det onde som fedrene deres, kongene i Juda og kvinnene deres har gjort, og det onde som dere selv og deres egne kvinner har gjort i Juda og på gatene i Jerusalem?


text:
De har ikke ydmyket seg til denne dag. De frykter ikke og har ikke fulgt min lov og mine forskrifter som jeg har lagt fram for dere og fedrene deres.


text:
Derfor sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, nåvender jeg ansiktet mot dere til det onde, for å utrydde hele Juda.


text:
Jeg tar resten av Juda, de som vendte ansiktet mot Egypt for å slåseg ned der som innflyttere. I Egypt skal de omkomme, alle sammen, falle for sverd, omkomme av sult. Både små og store skal dø for sverd og sult. De skal bli til et banneord og en gru, til forbannelse og spott.


text:
Fra resten av Juda, de som kom til Egypt for å slåseg ned der som innflyttere, skal ingen slippe unna og overleve så de kan komme tilbake. De skal lengte etter å komme hjem til Juda og bo der igjen, men ingen skal komme hjem, bare noen få slipper unna.


text:
Da tok de til orde mot Jeremia, alle mennene som visste at kvinnene deres tente offerild for andre guder, alle kvinnene som sto der i en stor flokk, og hele folket som bodde i Egypt, i Patros:


text:
Nei, vi vil holde hvert ord som har gått ut av vår munn. Vi vil tenne offerild for Himmeldronningen og øse ut drikkoffer for henne, slik vi og fedrene, kongene og lederne våre gjorde i byene i Juda og på gatene i Jerusalem. Da hadde vi brød nok, det gikk oss godt, og vi opplevde ikke noe ondt.


text:
Men siden vi holdt opp med åtenne offerild for Himmeldronningen og øse ut drikkoffer for henne, har vi manglet alt; vi omkommer ved sverd og sult.» 


text:
Kvinnene sa: «Når vi tenner offerild for Himmeldronningen og øser ut drikkoffer for henne, er det vel ikke uten våre menns vitende og vilje vi lager offerkaker med hennes bilde og øser ut drikkoffer for henne?» 


text:
Visst tente dere offerild i byene i Juda og på gatene i Jerusalem, både dere selv og fedrene, kongene og stormennene deres og folket i landet! Og Herren husketdet, det var i hans tanker.


text:
Herren kunne ikke lenger tåle de onde gjerningene og det avskyelige dere gjorde. Så ble landet deres til ruiner, ødemark og forbannelse så ingen kunne bo der, slik det er i dag.


text:
Fordi dere tente offerild og syndet mot Herren, og fordi dere ikke ville adlyde ham og ikke følge hans lov og forskrifter og bud, har denneulykken rammet dere, slik det er i dag.


text:
Jeremia sa til hele folket og til alle kvinnene: Hør Herrens ord, alle dere fra Juda som er i Egypt!


text:
Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Dere og kvinnene deres har oppfylt med hendene det dere lovet med munnen: «Vi vil holde løftene vi har gitt om åtenne offerild for Himmeldronningen og øse ut drikkoffer for henne.» Ja, oppfyll nåløftene deres og gjør alt dere har lovet!


text:
Hør da Herrens ord, alle fra Juda som bor i Egypt: Se, nåsverger jeg ved mitt store navn, sier Herren, at det ikke skal bli en eneste judeertilbake i hele Egypt som kan ta mitt navn i sin munn og si: «Så sant Herren vår Gud lever!» 


text:
Se, jeg våker over dem til det onde og ikke til det gode. Hver eneste judeeri Egypt skal omkomme ved sverd og sult, til det er ute med dem.


text:
Bare noen få skal slippe unna sverdet og komme tilbake til Juda fra Egypt. Da skal den resten av Juda som dro til Egypt for å slåseg ned der som fremmede, få kjenne hvilket ord som blir stående, mitt eller deres.


text:
Og dette skal dere ha til tegn, sier Herren, på at jeg vil kreve dere til regnskap på dette stedet, for at dere skal kjenne at mine ord mot dere blir stående –til det onde.


text:
Så sier Herren: Se, jeg gir farao Hofra, kongen av Egypt, i hendene på fiendene hans, på dem som står ham etter livet, slik jeg ga kong Sidkia av Juda i hendene på kong Nebukadnesar av Babel, som var hans fiende og sto ham etter livet.


text:
Ordet som profeten Jeremia sa til Baruk, sønn av Neria, da han skrev ned i en bokrull de ordene som Jeremia dikterte, i det fjerde året Jojakim, sønn av Josjia, var konge i Juda:


text:
Du sier: «Ve meg! Herren har lagt ny sorg til min smerte. Nå er jeg trett av å klage, jeg finner ikke hvile.» 


text:
Dette skal du si til ham: så sier Herren: Det jeg har bygd, det vil jeg knuse, og det jeg har plantet, det rykker jeg opp; slik skal det være på hele jorden.


text:
Og du venter deg store ting. Ikke gjør det! For se, nåsender jegulykke over alt som lever, sier Herren. Men deg gir jeg livet som krigsbytte alle steder hvor du går.


text:
Om Egypt. Om hæren til farao Neko, kongen i Egypt, som sto ved Karkemisj ved elven Eufrat, og som ble slått av Babel-kongen Nebukadnesar i det fjerde året Jojakim, Josjias sønn, var konge i Juda:


text:
Sel på, stig til hest, dere ryttere, still opp med hjelmene på, gjør spydene blanke, ta brynjene på!


text:
Men hva må jeg se? De gripes av skrekk og trekker seg tilbake. Krigerne deres blir slått, de flykter uten å se seg tilbake. Redsel rår på alle kanter, sier Herren.


text:
Den raske kan ikke flykte, krigeren kan ikke berge seg. Der nord, ved bredden av Eufrat, der snublerde og faller.


text:
Det er Egypt som stiger lik Nilen, lik elver der vannet flommer og sier: Jeg vil stige og skjule jorden, utslette byer og dem som bor der.


text:
Fram, hester! Av sted, vogner! Krigere skal rykke ut, Kusj og Put som bærer skjold, og de fra Lud som spenner buen!


text:
Den dagen er en hevnens dag for Herren, hærskarenes Gud, han tar hevn over motstanderne. Sverdet får ete seg mett og drikke seg utørst på blod. Det er offerslakting for Herren, hærskarenes Gud i landet der nord ved Eufrat.


text:
Dra opp til Gilead, du jomfru, hent balsam, du datter Egypt. Hvert legemiddel er forgjeves, såret ditt vil ikke gro.


text:
Folkeslag hører om din skam, klageropet ditt fyller jorden. Den ene krigeren snublerover den andre, sammen faller de begge.


text:
Kunngjør det i Egypt, la det høres i Migdol, la det høres i Nof og Tahpanhes! Si: Still opp og gjør deg klar! For sverdet fortærer rundt omkring deg.


text:
Han fikk mange til å snuble, ja, de falt over hverandre. Da sa de: «Kom, la oss vende tilbake til folket vårt, til landet der vi er født, bort fra det herjende sverdet!» 


text:
Så sant jeg lever, sier Kongen –Herren over hærskarene er hans navn: Som Tabor blant fjellene kommer han, som Karmel ute ved havet.


text:
Pakk tingene dine for eksil, du som bor hos datter Egypt. For Nof skal bli til en ødemark, lagt øde så ingen kan bo der.


text:
Leiesoldatene hennes er som gjødde kalver, de snur og flykter sammen, de holder ikke stand. Forulykkesdagen er kommet over dem, regnskapets tid.


text:
Hun hveser lik en slange som glir bort, for de rykker fram med en hær. De kommer mot henne med økser som tømmerhoggere.


text:
De huggerskogen hennes ned, sier Herren, den er blitt for tett. De er flere enn gresshopper, det er ikke tall på dem.


text:
Herren over hærskarene, Israels Gud, sier: nå vil jeg straffe Amon fra No, farao og Egypt, landets guder og konger, både farao og dem som stoler på ham.


text:
Jeg gir dem i hendene på dem som står dem etter livet, i hendene på kong Nebukadnesar av Babel og tjenerne hans. Men siden skal hun bo i landet som i gamle dager, sier Herren.


text:
Vær ikke redd, du min tjener Jakob, sier Herren, for jeg er med deg. Jeg gjør ende på alle folkeslagene som jeg har drevet deg bort til, men deg gjør jeg ikke ende på. Jeg tukterdeg med rette og lar deg ikke slippe straff.


text:
Så sier Herren: Se, vannet stiger fra nord og blir til en flommende elv, den oversvømmer landet og alt som fyller det, byene og dem som bor der. Menneskene skriker, alle som bor i landet, jamrer.


text:
For de hører hovslag fra sterke hester, vogner som ramler og hjul som dundrer. Fedre ser seg ikke om etter barna, hendene er slappe.


text:
For Nå er dagen kommet da alle filistere skal ødelegges, da alle i Tyros og Sidon som slapp unna og kunne hjelpe, skal utryddes. For Herren ødelegger filisterne, de som er igjen fra Kaftor-kysten.


text:
Gaza er raket snau, Asjkalon er brakt til taushet. Du som er igjen i dalen, hvor lenge vil du rispe deg opp?


text:
Å, du Herrens sverd, hvor lenge skal det vare før du faller til ro? Trekk deg tilbake i sliren, hvil og vær stille!


text:
Hvordan kan det falle til ro når Herren har kalt det ut? Han har beordret det til Asjkalon og til kysten.


text:
Om Moab. Så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Ve Nebo! Byen er ødelagt. Kirjatajim er blitt til skamme, inntatt. Borgen er blitt til skamme, slått av skrekk.


text:
Ingen skryter av Moab mer. I Hesjbon la de onde planer mot dem: «Kom, la ossutrydde dem som folk!» også du, Madmen, skal bli taus, sverdet skal forfølge deg.


text:
Gråtende går de opp bakkene til Luhit. På veien ned til Horonajim høres nødropene over sammenbruddet:


text:
Fordi du stolte på det du hadde skapt, og på dine skatter, skal også du bli inntatt. Kemosj må gå i eksil og prestene og stormennene med ham.


text:
Den som herjer, kommer til hver eneste by, ingen by slipper unna. Dalen går til grunne, og sletten legges øde, slik som Herren har sagt.


text:
Forbannet er den som forsømmer å gjøre Herrens verk! Forbannet er den som holder sverdet borte fra blod!


text:
Moab var trygg fraungdommen av, lårolig som vin over berme, ble ikke helt fra fat til fat, måtte ikke gå i eksil. Derfor har smaken holdt seg, og duftener ikke forandret.


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da jeg sender vintappere til ham. De skal tappe ham om og tømme fatene og slåkrukkene i stykker.


text:
Moab skal herjes. De drar mot byene der, og den besteungdommen drar ut for å slaktes, sier kongen, Herren over hærskarene er hans navn.


text:
Sørg over ham, alle dere naboer og alle som kjenner hans navn. Si: «Brukketer den sterke staven, det herlige septeret!» 


text:
Stig ned fra hedersplassen, sett deg i det tørste landet, du som bor hos datter Dibon. For han som skal herje Moab, drar mot deg og ødelegger festningene dine.


text:
Still deg ved veien og hold vakt, du som bor i Aroer! Spør ham som flykter og henne som kom seg unna: «Hva er det som har hendt?» 


text:
Skjenk ham full, for han har vist hovmod mot Herren. Så kan Moab velte seg i spy og bli til latter, han også.


text:
Gjorde ikke du Israel til latter? Ble han kanskje tatt blant tyver, siden du rister på hodet hver gang du snakker om ham?


text:
Dra bort fra byene og slådere ned i fjellet, dere som bor i Moab! Gjør som duen, den bygger rede i sidene av en gapende kløft.


text:
Derfor sørger jeg over Moab, skriker for hele Moabs skyld. Det blir sukketover mennene fra Kir-Heres.


text:
Jeg gråter mer over deg enn over Jaser, du vinstokk i Sibma. Rankene dine spredte seg mot sjøen, de nådde til sjøen ved Jaser. Over din frukthøst og vinhøst kommer han som herjer.


text:
Glede og jubel er borte fra hagene, fra Moabs land. Jeg gjør ende på vinen fra vinpressene. Ingen tråkker druerunderglade rop, de ropene blir ikke ropt.


text:
Skriket fra Hesjbon når til Elale, helt til Jahas lyder ropet, fra Soar til Horonajim og til Eglat-Sjelisjia. For selv Nimrim-vannet blir til ørkenland.


text:
Derfor klager mitt hjerte som en fløyte over Moab, mitt hjerte klager som en fløyte over mennene fra Kir-Heres. For alt det de hadde igjen, er tapt.


text:
Hvert hode er snauklipt, alt skjegg er raket av. Alle har rispet opp hendene og har sekkestrie om hoftene.


text:
På alle tak og torg i Moab lyder klage. For jeg har slått Moab i stykker lik et kar som ingen bryr seg om, sier Herren.


text:
Knust er hun. Skrik! Moab har snudd ryggen til i skam. Nåblir Moab til latter og til redsel for alle sine naboer.


text:
Byene blir inntatt, festningene erobret. Den dagen skal hjertet i Moabs krigere være som hjertet til en kvinne i barnsnød.


text:
Den som flykter fra gru, skal falle i grav, kommer han seg opp av graven, skal han fanges i garnet. For jeg sender regnskapets år over Moab, sier Herren.


text:
I skyggen av Hesjbon står kraftløse flyktninger. For ild går ut fra Hesjbon, en flamme fra Sihon. Den skal fortære Moabs tinning og skallen på dem som bråker.


text:
Ve deg, Moab! Det er ute med Kemosj-folket. For sønnene dine blir tatt til fange, og døtrene må gå i fangenskap.


text:
Om ammonittene. Så sier Herren: Har ikke Israel barn, har han ingen arving? Hvorfor har da Milkom tatt over Gad og hans folk slått seg ned i byene der?


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da jeg lar krigsrop lyde for ammonittene i Rabba. Byen skal bli til en øde ruinhaug, datterbyene skal brennes opp. Israel skal drive bort dem som hadde drevet ham bort, sier Herren.


text:
Klag, Hesjbon, for Ai er ødelagt. Skrik, dere Rabbas døtre, kle dere i sekkestrie, stem i med klage og løp hit og dit mellom kveene. For Milkom må gå i eksil og prestene og stormennene med ham.


text:
Hvorfor skryter du av dalene, av overfloden i dalen din, du bortkomne datter som stoler på skattene dine: «Hvem kan vel nåmeg?» 


text:
Se, jeg sender redsel over deg, sier Herren, hærskarenes Gud, fra alle kanter. Dere skal drives bort i hver sin retning, og ingen skal samle de flyktende.


text:
Om Edom. Så sier Herren over hærskarene: Finnes det ingen visdom lenger i Teman? Har rådene fra de forstandige gått tapt? Har visdommen deres råtnet?


text:
Flykt, snu om! Bo i dypet, dere som bor i Dedan. For jeg lar Esausulykke komme over ham, tiden da jeg krever ham til regnskap.


text:
Om drueplukkere kommer til deg, lar de ingen etterhøst bli igjen. Om tyver kommer om natten, ødelegger de hva de vil.


text:
For jeg kler av Esau og avslører skjulestedene hans så han ikke kan gjemme seg. Herjet blir barna hans, brødre og naboer, det er ute med dem.


text:
For så sier Herren: Se, de som ikke fortjener det, må drikke av begeret. Og så skulle du slippe straff? Nei, du skal ikke slippe, du skal drikke!


text:
For jeg har sverget ved meg selv, sier Herren: Bosra skal bli til ødemark og til spott, til ruin og til forbannelse. Alle byene der skal ligge i ruinerfor alltid.


text:
Et budskap har jeg hørt fra Herren, en budbærer er sendt til folkeslagene: «Samle dere og gåmot byen, reis dere til krig!» 


text:
Skrekken du spredte, og ditt hovmodige hjerte har forført deg, du som bor i fjellkløfter og holder til oppe på høydene. Men om du legger reiret ditt høyt som ørnen, skal jeg styrte deg ned derfra, sier Herren.


text:
Edom skal bli til ødemark. Alle som går forbi, skal grøsse og plystre hånlig over så rene hun har fått.


text:
Det skal gåsom da Sodoma og Gomorra og nabobyene ble ødelagt, sier Herren. Ingen skal bo der, ikke et menneske slåseg ned.


text:
Se, lik løven som kommer opp fra den tette Jordan-skogen til sletten som alltid er grønn, slik skal jeg på et øyeblikk jage dem bort fra landet. Hvem er denutvalgte som jeg skal sette over det? For hvem er som jeg? Hvem kan stevne meg? Hvem er den gjeteren som kan ståfor mitt ansikt?


text:
Derfor, hør hvilken beslutning Herren har fattet om Edom, hvilken plan han har lagt mot dem som bor i Teman. Sannelig, de minste av sauene skal slepes bort, og beitemarkene deres skal bli øde.


text:
Se, han stiger som en ørn, stuper ned og brer ut vingene over Bosra. Den dagen skal hjertet til Edoms krigere være som hjertet til en kvinne i barnsnød.


text:
Om Damaskus. Hamat og Arpad blir til skamme, for de har fått høre et budskap omulykke og skjelver som deturolige havet, aldri faller det til ro.


text:
Damaskus mister motet, snur og flykter. Redselen tar henne, hun er grepet av trengsel og av rier som hos en fødende kvinne.


text:
De unge mennene faller på torgene, alle krigere skal omkomme den dagen, sier Herren over hærskarene.


text:
Om Kedar og Hasor-rikene, som kong Nebukadnesar av Babel slo. Så sier Herren: Opp, rykk fram mot Kedar, ødelegg folkene i øst!


text:
De skal ta teltene og småfeet fra dem, teltdukeneog alle redskapene, de skal ta kamelene deres med seg og rope til dem: «Redsel på alle kanter!» 


text:
Flykt! Skynd dere bort! Gjem dere dypt nede, dere som bor i Hasor, sier Herren. For kong Nebukadnesar av Babel har tatt en beslutning og lagt en plan mot dere.


text:
Opp, rykk fram mot et sorgløst folk, mot dem som bor trygt, sier Herren. Det har verken porter eller bommer og bor for seg selv.


text:
Kamelene deres skal bli til rov, den store buskapen til bytte. Dem som har kortklipt hår ved tinningen, skal jeg spre for alle vinder, jeg larulykken komme over dem fra alle kanter, sier Herren.


text:
Hasor blir et sted hvor sjakaler holder til, en ørken for alle tider. Ingen skal bo der, ikke et menneske slåseg ned.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Se, jeg bryter i stykker elamittenes bue, det sterkeste våpen de har.


text:
Mot Elam sender jeg fire vinder fra de fire himmelhjørnene og sprer dem for alle disse vindene. Det skal ikke finnes et eneste folkeslag hvor det ikke kommer noen som er drevet bort fra Elam.


text:
Jeg slår Elam med skrekk for fienden og for alle som står dem etter livet. Jeg larulykke komme over dem, min brennende vrede, sier Herren. Jeg sender sverdet etter dem til jeg får gjort ende på dem.


text:
Kunngjør det blant folkeslagene, la det høres! Løft banneret, la det høres! Skjul det ikke, men si: Babel er inntatt, Bel er blitt til skamme, og Marduk er slått av skrekk. Gudebildene er blitt til skamme, av gudeneer slått av skrekk.


text:
For et folkeslag fra nord rykker fram og gjør landet til ødemark så ingen kan bo der; både mennesker og dyr flykter og drar bort.


text:
I de dager og på den tid, sier Herren, skal israelittene komme og judeerne sammen med dem. Gråtende skal de gå og søke Herren sin Gud.


text:
De spør etter Sion, dit vender de ansiktet: «Kom, la oss slutte oss til Herren i en evig pakt som aldri blir glemt!» 


text:
Folket mitt var bortkomne sauer, gjeterne førte dem vill, på avveier i fjellene. De gikk fra fjell til haug og glemte hvor de skulle hvile.


text:
Alle som traff dem, ville fortære dem. Fienden sa: «Vi gjør ingenurett, for de har syndet mot Herren, han som er deres rette beitemark, Herren, fedrenes håp.» 


text:
For se, jeg vekker en stor forsamling av folkeslag fra landet i nord og fører dem opp mot Babel. De stiller opp til strid mot byen og inntar den. De skyter piler som en dyktig kriger, en som aldri vender tomhendt tilbake.


text:
Nåkan dere være glade, nåkan dere juble, dere som plyndret min eiendom. Dere hopper som kalver i gresset og vrinsker som sterke hingster.


text:
Deres mor står med dyp skam, hun som fødte dere, blir til spott. Se, hun er sist av folkeslagene, en ørken, tørt land, en ødemark.


text:
Fordi Herren er harm, skal ingen bo der, hele landet skal bli til en ørken. Alle som går forbi Babel, skal grøsse og plystre hånlig over så rene hun har fått.


text:
Still dere opp rundt Babel, alle bueskyttere! Skyt mot henne, spar ikke på pilene, for hun har syndet mot Herren.


text:
Løft hærrop mot henne fra alle kanter! Hun overgir seg! Støttene hennes er falt, murenebrutt ned. For dette er Herrens hevn. Hevn dere på henne, gjør med henne slik hun selv har gjort!


text:
Utrydd av Babel den som så r, og den som svinger sigden når det er tid for å høste. Fra sverdet som herjer, skal hver og en vende seg til sitt eget folk og flykte til sitt eget land.


text:
Israel var en sau som gikk vill, løver hadde drevet ham på flukt. Først åt Assurs konge ham opp, så har kong Nebukadnesar av Babel gnagd av beina.


text:
Derfor sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Se, jeg vil straffe kongen av Babel og landet hans slik jeg straffet kongen av Assur.


text:
Så fører jeg Israel tilbake til beitemarkene hans. Han skal beite på Karmel og i Basan, på Efraims fjell og i Gilead skal han bli mett.


text:
I de dager og på den tid, sier Herren, skal de lete etter Israels skyld, men den er ikke der, etter Judas synd, men den finnes ikke. For jeg tilgir dem jeg lar bli igjen.


text:
Dra opp mot Meratajim-landet og gå til angrep på det! Gåmot dem som bor i Pekod, forfølg dem med sverd og slå dem med bann! Gjør alt det jeg befaler deg, sier Herren.


text:
Jeg satte snarer for deg, Babel, og før du visste av det, var du fanget. Du ble funnet og grepet fordi du gikk til strid mot Herren.


text:
Herren har åpnet våpenlageret og tatt fram sin harmes våpen, for Herren, hærskarenes Gud, har arbeid å gjøre i kaldeernes land.


text:
Rykk fram mot landet fra alle kanter! Lukk opp kornkamrene, kast kornet opp i hauger, slådet med bann og ødelegg det, la ingenting bli igjen!


text:
Hugg alle oksene deres med sverd, send dem til slakting. Ve dem! Deres dag er kommet, tiden da de kreves til regnskap.


text:
Hør, de flykter og kommer seg bort fra Babel for å fortelle i Sion at Herren vår Gud har tatt hevn, hevn for sitt tempel.


text:
Kall bueskytterne sammen mot Babel, alle som kan spenne en bue. Omring byen fra alle kanter, la ingen slippe unna! La Babel få igjen for sine gjerninger, gjør mot henne som hun selv har gjort. For hun har handlet i overmot mot Herren, mot Israels Hellige.


text:
Derfor skal hennes unge menn falle på torgene, alle krigerne hennes skal omkomme den dagen, sier Herren.


text:
Jeg kommer over deg, du overmodige, sier Herren, hærskarenes Gud. For Nå er dagen kommet for deg, tiden da jeg krever deg til regnskap.


text:
Den overmodige skal snuble og falle, og ingen skal reise ham opp. Jeg setter ild på byene hans, og den skal fortære alt omkring.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Israelittene erundertrykt, judeerne også. Alle som førte dem i fangenskap, holder dem fast, de nekter å slippe dem fri.


text:
Men han som løser dem ut, er sterk, Herren over hærskarene er hans navn. Han skal føre saken deres og gi jorden ro, men uroe dem som bor i Babel.


text:
Sverd mot hester og vogner, mot alt blandingsfolket der! De blir som kvinner. Sverd mot skattkamrene! De blir plyndret.


text:
Tørke mot vannet! Det tørker bort. For dette er gudebildenes land. De blir gale av skrekkbildene sine.


text:
Derfor: Ørkendyr og hyener skal slåseg ned, og strutser skal holde til der. Aldri skal byen bygges mer, fra slekt til slekt skal ingen bo der.


text:
Det skal gåsom da Gud ødela Sodoma og Gomorra og nabobyene, sier Herren. Ingen skal bo der, ikke et menneske slåseg ned.


text:
Se, det kommer et folk fra nord, et stort folkeslag og mange konger bryter opp fra jordens ytterste ende.


text:
De har bue og sabel i hånden, de er grusomme og viser ingen nåde. Larmen drønner som havet. På hester kommer de ridende, rustettil krig mot deg, datter Babel.


text:
Da kongen av Babel hørte ryktet om dem, ble hendene hans slappe. Trengsel grep ham, rier som hos en fødende kvinne.


text:
Derfor, hør hvilken beslutning Herren har fattet om Babel, hvilken plan han har lagt mot kaldeernes land. Sannelig, de minste av sauene skal slepes bort, og beitemarkene deres skal bli øde.


text:
Jeg sender fremmede til Babel, de skal rense henne som korn og legge landet øde når de overfaller det fra alle kanter på ulykkesdagen.


text:
Bueskytteren skal ikke spenne buen og ikke briske seg i brynjen. Skån ikke hennes unge menn, slåhele hæren med bann!


text:
For Israel og Juda er ikke enker, forlatt av sin Gud, Herren over hærskarene, selv om landet deres er fullt av skyld mot Israels Hellige.


text:
Flykt fra Babel, berg dere alle! Gå ikke til grunne når byen får sin straff. For dette er hevnens tid for Herren, han gir dem igjen for det de har gjort.


text:
Babel var et gullbeger i Herrens hånd, hun gjorde hele jorden drukken. Folkeslagene drakk av vinen, derfor ble de som gale.


text:
Brått er Babel falt og knust. Sørg over henne! Hent balsam for såret hennes, kanskje det kan helbredes.


text:
«Vi prøvde åhelbrede Babel, men hun varuhelbredelig. Forlat henne! La oss gå hver til sitt eget land. For dommen over henne når til himmelen, den rekker opp til skyene.» 


text:
«Kvess pilene, fyll koggerne!» Herren har vakt en tanke hos kongene av Media, for planen hans er åødelegge Babel. Dette er Herrens hevn, hevnen for hans tempel.


text:
Løft banneret mot Babels murer, styrk vaktholdet, sett ut vakter og legg noen i bakhold! For Herren utfører det han har planlagt, det han har sagt om dem som bor i Babel.


text:
Du som bor ved veldige vann og er så rik på skatter, Nå er enden kommet for deg, livstråden skal skjæres av.


text:
Herren over hærskarene har sverget ved seg selv: Jeg skal fylle deg med mennesker, mange som gresshopper. De skal sette i jubelrop mot deg.


text:
Han laget jorden med sin kraft, han grunnlaverden i sin visdom og spente ut himmelen ved sin innsikt.


text:
Når hans røst høres, bruser vannet i himmelen, han lar skyer stige opp fra jordens ende, han lager både lyn og regn, han lar vinden slippe ut fra sine forrådskammer.


text:
Alle mennesker er dumme oguforstandige. Hver gullsmed må skamme seg over gudebildet sitt, for det støpte bildet hans er løgn. Det er ikke ånd i dem.


text:
Mens dere ser på, gjør jeg gjengjeld mot Babel og mot alle som bor i Kaldea, for alt det onde de gjorde mot Sion, sier Herren.


text:
Se, jeg kommer mot deg, du ødeleggerfjell, sier Herren, du som ødelegger hele jorden. Jeg løfter hånden mot deg, velter deg ned fra klippene og gjør deg til etutbrent fjell.


text:
Ingen skal ta stein fra deg til hjørnestein eller grunnmur, for du skal bli til ørken for alltid, sier Herren.


text:
Løft banneret på jorden, blås i horn blant folkeslagene, hellige folkeslagene til kamp mot Babel! Kall kongeriker sammen mot henne, Ararat, Minni og Asjkenas. Sett inn en hærfører mot henne! La hester rykke fram som bustete gresshopper!


text:
Hellige folkeslagene til kamp mot henne, Medias konger og stattholdere, alle stormennene der og hvert land i riket!


text:
Jorden skjelver og vrir seg, for nåfullføres Herrens planer mot Babel: å gjøre landet Babel til en ødemark hvor ingen kan bo.


text:
Krigerne i Babel har holdt opp å kjempe. De sitter stille i borgene, kreftene har tørket ut, de er blitt kvinner. husene er satt i brann, bommene brutt i stykker.


text:
Sendebud løper mot sendebud, budbærer mot budbærer, for å fortelle kongen av Babel at byen er inntatt fra ende til annen.


text:
For så sier Herren over hærskarene, Israels Gud: Datter Babel er som en treskeplass når den trampes ned. Det er bare en liten stund igjen, så kommer høsttiden for henne.


text:
Kong Nebukadnesar av Babel har fortært meg, gjort ende på meg og satt meg bort som et tomt kar. Som et sjøuhyreslukte han meg, fylte magen med mitt beste kjøtt og spyttet meg ut.


text:
Volden jeg har kjent på kroppen, skal ramme Babel, sier hun som bor i Sion. La mitt blod komme over dem som bor i Kaldea, sier Jerusalem.


text:
Derfor sier Herren: Se, jeg fører din sak og tar hevn for deg. Jeg tørrlegger havet hennes og tørker ut kilden hennes.


text:
Babel skal bli en steinrøys, et sted der sjakaler holder til, lagt øde og gjort til spott så ingen kan bo der.


text:
Når de blir hete, gjør jeg i stand et drikkelag for dem. Jeg skjenker dem fulle så de blir lystige, de faller i en evig søvn som de ikke skal våkne av, sier Herren.


text:
Erobret er Sjesjak, hærtatt er hun som var lovprist over hele jorden! Et skremsel er Babel blitt blant folkeslagene!


text:
Byene hennes er blitt til ørken, til et tørt og øde land. Ikke et menneske bor i dem, ingen drar i gjennom dem.


text:
Jeg straffer Bel i Babel. Det han har slukt, drar jeg ut av munnenhans. Folkeslag skal ikke mer komme strømmende til ham. også Babels mur er falt.


text:
Mist ikke motet og vær ikke redde når ryktene går i landet, et rykte det ene året og et annet det neste. Vold rår på jorden, og hersker står mot hersker.


text:
Derfor, se, dager skal komme da jeg straffer gudebildene i Babel så hele landet blir til skamme og alle drepes og faller der.


text:
Himmel og jord og alt som er i dem, skal juble over Babel når de som herjer, rykker inn fra nord, sier Herren.


text:
Dere som ble drept i Israel: også Babel skal falle slik de som ble drept over hele jorden, falt for Babels skyld.


text:
Dere som slapp unna sverdet, dra bort, bli ikke stående her! Husk på Herren i et land langt borte, og tenk på Jerusalem!


text:
«Vi ble til skamme, måtte høre spott, vanære dekket ansiktene våre; for fremmede har kommet inn i helligdommen, Herrens hus.» 


text:
Derfor, se, dager skal komme, sier Herren, da jeg straffer gudebildene hennes; i hele landet skal så rede stønne.


text:
Om Babel stiger opp til himmelen og styrker sin festning i det høye, skal jeg sende folk som herjer den, sier Herren.


text:
Det er Herren som herjer Babel og gjør ende på hennes kraftige røst. Bølgene bruser som veldige vann, larmen gir gjenlyd.


text:
For mot henne, mot Babel, kommer det en som herjer; krigerne blir tatt til fange, og buene deres blir knekket. For Herren er en Gud som gjør gjengjeld, han skal betale tilbake.


text:
Lederne og vismennene deres skjenker jeg fulle, og stattholderne, stormennene og krigerne hennes. Da faller de i en evig søvn som de ikke skal våkne av, sier kongen, Herren over hærskarene er hans navn.


text:
Så sier Herren over hærskarene: Babels brede murer skal jevnes med jorden og de høye portene brennes. Folkene strever til ingen nytte, det folkeslag har slitt for, går opp i flammer.


text:
Dette oppdraget ga profeten Jeremia til Seraja, sønn av Neria, Mahsejas sønn, da han dro til Babel sammen med Juda-kongen Sidkia i det fjerde året han var konge. Seraja hadde ansvar for innkvarteringen.


text:
Jeremia hadde skrevet opp i en bok alt det onde som skulle komme over Babel, alle de ordene som her er skrevet om Babel.


text:
Du skal si: «Herre, du har talt mot dette stedet og sagt at du skal ødelegge det så ingen kan bo der, verken mennesker eller dyr. Det skal bli til ørken for alltid.» 


text:
og si: «Slik skal Babel synke og aldri komme opp igjen. For jeg senderulykke over henne.» Her ender Jeremias ord.


text:
brøt fienden gjennom bymuren. Om natten flyktet alle krigerne og forlot byen gjennom porten mellom de to murene, ved kongens hage, enda kaldeerne hadde omringet byen. Og de tok veien mot Araba-sletten.


text:
Men kaldeernes hær satte etter kong Sidkia og nådde ham igjen på slettene ved Jeriko. Da hadde hele hæren flyktet fra ham og var spredt.


text:
Kongen ble grepet og ført opp til Ribla i Hamat-landet, til kongen av Babel, som felte dommen over ham.


text:
Kongen av Babel drepte sønnene til Sidkia rett for øynene på ham. Alle lederne i Juda drepte han også der i Ribla.


text:
Så stakk han ut øynene på Sidkia. Kongen av Babel bandt ham med bronselenker og førte ham til Babel. Der ble han holdt i fengsel til sin dødsdag.


text:
Den tiende dagen i den femte måneden –det var i Nebukadnesars nittende regjeringsår –kom en av Babel-kongens fremste menn til Jerusalem. Han het Nebusaradan og var sjef for livvakten.


text:
Så førte Nebusaradan i eksil noen av de fattigste i folket og dem som var igjen i byen, og overløperne som hadde gått over til Babel-kongen, og resten av håndverkerne.


text:
Bare en del av de fattigste i landet lot Nebusaradan bli igjen for å arbeide på vinmarkene og på åkrene.


text:
De tok askefatene og ildskuffene, lysesaksene, offerskålene og røkelsesskålene og altutstyr av bronse som hadde vært brukt i gudstjenesten.


text:
Sjefen for livvakten tok også med seg alt som var av gull og sølv: bollene og glopannene, offerskålene og askefatene, lysestakene, røkelseskarene og kannene til drikkofferet.


text:
De to søylene, det ene havet, de tolv bronseokseneunderdet og vognstativene som Salomo hadde laget til Herrens hus –alle disse gjenstandene inneholdt så mye bronse at de ikke kunne veies.


text:
Begge hadde et søylehode av bronse, og hvert søylehode var fem alen høyt. Rundt om på søylehodet var det slyngornamenter med granatepler, alt sammen av bronse. Slik var begge søylene.


text:
Fra byen tok han med seg en hoffmann som hadde tilsyn med krigerne, sju av kongens fremste tjenestemenn som ennå var i byen, dessuten hærførerens skriver, han som skrev ut folk i landet til krigstjeneste, og seksti mann av folket som ellers fantes i byen.


text:
og kongen slo dem i hjel der, i Ribla i Hamat-landet. Slik ble folket i Juda ført bort fra sitt land.


text:
I Nebukadnesars tjuetredje år førte livvaktsjefen Nebusaradan 745 judeere i eksil. I alt var det 4600 personer.


text:
I det trettisjuendeåret etter at Juda-kongen Jojakin var bortført, den tjuesjuendedagen i den tolvte måneden i det året han selv ble konge, tok Babel-kongen Evil-Merodak Juda-kongen Jojakin til nåde og hentet ham ut av fengselet.


text:
Ensom sitter hun, den folkerike byen. Hun er blitt enke, den store blant folkene. Dronningen blant landene er blitt slave. Bet ב


text:
Hun gråter om natten, kinnet er vått av tårer. Ingen av elskerne trøster henne. Vennene har sveket, de er blitt fiender. Gimel ג


text:
Juda dro i eksil etter nød og slaveri. Hun bor blant folkene, finner ikke hvile. Forfølgerne tok henne igjen der det var trangest. Dalet ד


text:
Veiene til Sion sørger, ingen kommer til festene. Byportene ligger øde, prestene sukker. Ungjentene klager, selv har hun bitter sorg. He ה


text:
Motstanderne er blitt herrer, fienden lever trygt. Herren har latt henne lide for hennes mange synder. Fienden drev småbarna foran seg som fanger. Waw ו


text:
Datter Sion mistet all sin prakt. Høvdingene hennes lignet hjorter som ikke finner beite. Kraftløse gikk de foran ham som jaget. Zajin ז


text:
Jerusalem minnes, hjemløs, i nød, fortidens prakt. Folket falt for fiendehånd, ingen hjelper fantes. Fienden så på og lo mens hun gikkunder. Het ח


text:
Jerusalem har syndet grovt, derfor er hun uren. Alle som æret henne, forakter henne, de har sett henne naken. Hun stønner og snur seg bort. Tet ט


text:
Urenheten syntes på kappen, hun tenkte ikke det skulle ende slik. Dypt sank hun, ingen trøstet henne. Herre, se min nød, fienden triumferer! Jod י


text:
Fienden grep etter skattene hennes. Hun så folkeslagene gå inn i helligdommen, de du nektet å komme inn i din menighet. Kaf כ


text:
Hele folket hennes stønner mens de leter etter brød. De bytter skatter mot mat for å berge livet. Se, Herre, se hit! Jeg er foraktet. Lamed ל


text:
Se hit, dere som går forbi på veien. Finnes det en smerte som min, den som har rammet meg? Den lar Herren meg lide på sin brennende vredes dag. Mem מ


text:
Han sendte ild fra det høye, den herjet i knoklene mine. Han satte ut nett for føttene og lot meg vike tilbake. Han har gjort meg til en ødemark, hele tiden er jeg syk. Nun נ


text:
Med hånden knyttet han sammen mine synder, de ble bundetsammen til et åk. De låover nakken på meg, og kreftene sviktet. Herren ga meg i hendene på folk jeg ikke kunne ståmeg imot. Samek ס


text:
Herren vraket alle mine krigere. Han ropte ut for meg en høytid da mine unge menn skulle knuses. I vinpressen tråkket Herren ned jomfruen, datter Juda. Ajin ע


text:
Derfor gråter jeg, tårene strømmer fra øynene. Den som kan trøste og berge mitt liv, er langt borte fra meg. Barna mine ligger forlatt, fienden var for sterk. Pe פ


text:
Sion rakte hendene ut, ingen trøstet henne. Herren ga befaling om Jakob, fienden omringet ham. Da ble Jerusalem uren for dem. Tsade צ


text:
Herren er rettferdig. Jeg hadde trosset det han sa. Hør da på meg, alle folk, se hvordan jeg lider! Unge jenter og gutter måtte gå i fangenskap. Qof ק


text:
Jeg ropte på elskerne mine, de svek meg. Mine prester og de eldste døde i byen. De lette etter mat for å berge livet. Resj ר


text:
Se, Herre, jeg er i nød. Magen erurolig, hjertet vrir seg. For jeg var full av trass. Ute har sverd gjort meg barnløs, inne hersker døden. Sjin ש


text:
De hører at jeg sukker, ingen trøster meg. Alle fiender hører om minulykke og gleder seg. Men det var du som sto bak. Dagen du ropte ut, lot du komme. Men det skal gå med dem som med meg. Taw ת


text:
Du må merke deg all deres ondskap! Gi dem igjen slik du ga meg igjen for alle syndene mine. For sukkene er mange, og hjertet mitt er sykt.


text:
I vrede dekker Herren datter Sion med mørke skyer! Han har kastet Israels pryd fra himmelen ned på jorden. Han tenkte ikke på sin fotskammel på sin vredes dag. Bet ב


text:
Herren slukte beitemarkene i Jakob, han sparte ingen av dem. I sinne rev han ned hver festning hos datter Juda, jevnet dem med jorden, vanæret riket og høvdingene. Gimel ג


text:
I brennende vrede hogg han av hvert horn i Israel. Han trakk sin høyre hånd tilbake da fienden kom. I Jakob brant han som en flammende ild som fortærte alt omkring seg. Dalet ד


text:
Som fienden spente han buen, sto klar med sin høyre hånd, som motstanderen drepte han alt som ga øyet glede. Han øste harme ut som ild over teltet til datter Sion. He ה


text:
Herren ble en fiende. Han slukte Israel, slukte alle borgene, gjorde ende på festningene og dynget datter Juda ned med sorg og savn. Waw ו


text:
Han raserte sin hytte som en snauer en hage, gjorde ende på høytidsstedet. Herren lar høytid og sabbat bli glemt i Sion. I harme og vrede har han foraktet konge og prest. Zajin ז


text:
Herren forkastet sitt alter, vraket sin helligdom. Borgmurenei byen ga han i fiendens hender. De ropte høyt i Herrens hus som på en høytidsdag. Het ח


text:
Herren besluttetåødelegge muren rundt datter Sion. Han strakte må lesnoren og rev ned, lot ikke hånden ligge. Slik lot han voll og mur sørge. Begge falt. Tet ט


text:
Portene har sunketi jorden. Bommene har han brutt i stykker. Konge og stormenn er i fremmed land. Det finnes ingen lov, selv ikke profetene får syn fra Herren. Jod י


text:
Sions eldste sitter tause på jorden. De har kastet støv på hodet, kledd seg i sekkestrie. Jentene i Jerusalem bøyer hodet mot jorden. Kaf כ


text:
Øynene er så re av gråt, magen erurolig, gallen helles ut på jorden. Folket, min datter, er knust, småbarn og spedbarn forgår på gatene i byen. Lamed ל


text:
De spør mødrene sine: «Hvor er brød og vin?» Lik så rede segner de om på gatene i byen, livet ebber ut på mors fang. Mem מ


text:
Hva skal jeg si til deg, hva ligner du, datter Jerusalem? Hva skal jeg ligne deg med, datter Sion, for åtrøste deg, unge jente? Skaden din er stor som havet, hvem kan helbrede deg? Nun נ


text:
Det profetene dine så, var bare løgn og blendverk. De viste deg ikke din skyld, vendte ikke din skjebne. Budskapet deres kom fra falske, forførende syner. Samek ס


text:
Alle som går forbi deg, slår hendene sammen, de plystrer og rister på hodet av datter Jerusalem. Var det om denne byen folk sa: Fullkommen i skjønnhet, en glede for hele jorden? Pe פ


text:
Alle fiender gaper mot deg. De plystrer hånlig og skjærer tenner. De sier: Vi har slukt henne. Dette er dagen vi ventet på; endelig fikk vi se den! Ajin ע


text:
Herren har gjort som han tenkte, han har oppfylt ordet sitt, det han har kunngjort fra gammel tid. Han rev ned uten skånsel, lot din motstander glede seg og løftet fiendens horn. Tsade צ


text:
Hjertet roper til Herren. La tårene renne som bekker, du mur rundt datter Sion, både dag og natt! Unn deg ikke hvile, la ikke øyet få ro! Qof ק


text:
stå opp, rop høyt om natten, rop ved hver nattevakt. Øs ut ditt hjerte som vann for Herrens ansikt. Løft hendene til ham for livet til småbarna dine, som forgår av sult på alle gatehjørner. Resj ר


text:
Se, Herre, se hvem du har gjort dette med! Skal kvinner spise barna sine, småbarna de bærer på armen? Skal prest og profet bli drept i Herrens helligdom? Sjin ש


text:
Unge og gamle ligger på bakken ute i gatene. Mine unge jenter og gutter har falt for sverd. Du drepte dem på din vredes dag, du slaktet uten skånsel. Taw ת


text:
Slik du samler folket en høytidsdag, kalte du sammen redsler fra alle kanter. Ingen slapp unna, ingen overlevde på Herrens vredesdag. Dem jeg hadde båret og fostret, gjorde fienden ende på.


text:
Gullethar mistet sin glans, det fine gulleter forandret! De hellige steinene ligger strødd på alle gatehjørner. Bet ב


text:
Sionsutvalgte sønner, verdt sin vekt i gull, blir regnet som leirkar, et verk fra pottemakerens hånd! Gimel ג


text:
Selv sjakaler holder spenene fram, de larungene suge. Men folket, min datter, er blitt hjerteløst som strutseni ørkenen. Dalet ד


text:
Spedbarna er tørste, tungenklistrer seg til ganen. Småbarna tigger om brød, men ingen gir dem en bit. He ה


text:
De som spiste lekre retter, faller om i gatene. De som ble fostret opp i skarlagen, kaster seg over dyngene. Waw ו


text:
Skylden til folket, min datter, er større enn synden i Sodoma, som brått ble ødelagt uten at noen hadde rørt henne. Zajin ז


text:
De innvidde i folket mitt var renere enn snø, mer skinnende enn melk. Kroppen deres var rødere enn koraller, lemmene var av safir. Het ח


text:
De er blitt svartere enn sot, en kjenner dem ikke igjen på gaten. Huden strammer seg om knoklene, den er blitt tørr som ved. Tet ט


text:
Bedre var det åfalle for sverd enn åfalle for sult, tæres bort og bli drept av åkrer uten grøde. Jod י


text:
Herren har øst av sin harme, tømt ut sin brennende vrede. Han har satt fyr på Sion, grunnvollene fortæres av ild. Lamed ל


text:
Ingen konge på jorden, ingen i hele verden trodde at en motstander eller fiende kunne komme inn gjennom Jerusalems porter. Mem מ


text:
Det hendte fordi profetene syndet og prestene førte skyld over seg. De lot blodet av rettferdige flyte i byen. Nun נ


text:
«Av veien! Uren!» roper folk til dem. «Av veien! Ikke rør!» De flykter og flakker omkring. Alle folkeslag sier: «De får ikke bo her.» Pe פ


text:
Herren selv har spredt dem, han vil ikke se dem lenger. De aktet ikke prestene og var ikke nådige mot de gamle. Ajin ע


text:
Vi holder ut, øynene blir så re, vi ser forgjeves etter hjelp. Vi har stått på vakt og speidet etter et folk som ikke kunne hjelpe. Tsade צ


text:
De voktet hvert skritt vi tok, vi kunne ikke gåpågatene våre. Enden var nær, vår tid var ute, ja, enden var kommet. Qof ק


text:
De som jaget oss, var raskere enn ørnene under himmelen. Over fjellene forfulgtede oss, i ørkenen låde og lurte på oss. Resj ר


text:
Herrens salvede, vår pust, ble fanget i gravene deres. Det var om ham vi sa: «I hans skygge skal vi leve blant folkene.» Sjin ש


text:
Fryd og gled deg, datter Edom, du som bor i landet Us. Men begeret kommer også til deg, du skal bli full og kle deg naken. Taw ת


text:
Din skyld er betalt, datter Sion, aldri mer vil han føre deg bort. Men din skyld, datter Edom, straffer han deg for, dine synder viser han fram.


text:
Det var i det trettiende året, på den femte dagen i den fjerde måneden, mens jeg var blant de bortførte ved Kebar-elven, at himmelen åpnet seg. Jeg så syn av Gud.


text:
kom Herrens ord til presten Esekiel, Busis sønn, ved Kebar-elven i Kaldea. Herrens hånd kom over ham der.


text:
Jeg så, og se! –en stormvind kom fra nord, en stor sky og flammende ild. Det var lysglans omkring den, og ut fra midten blinket det som av skinnende metall, ut fra ilden.


text:
De hadde menneskehenderundervingene på alle fire sider, og alle fire holdt ansiktene og vingene på denne må ten:


text:
Foran lignet ansiktene menneskeansikter. Til høyre hadde alle fire løveansikt, til venstre okseansikt, og bak hadde de ørneansikt.


text:
Slik så ansiktene ut. Vingene var spent ut ovenfra, slik at to berørte hverandre. De to andre vingene dekket kroppen.


text:
De som lignet levende skapninger, så ut som brennende kull, som fakler så de ut. Ilden beveget seg fram og tilbake mellom dem, det blinket og lynte av den.


text:
Hjulenesåut som de var laget av noe som lignet krysolitt, og alle fire hjul var like. Det så ut som de var laget slik at det ene hjulet var inni det andre.


text:
Når skapningene beveget seg, beveget også hjuleneseg ved siden av dem. Og når skapningene løftet seg fra jorden, løftet hjuleneseg også.


text:
Dit ånden ville at de skulle gå, dit gikk de. Og hjuleneløftet seg sammen med dem, for skapningenes ånd var i hjulene.


text:
De gikk når skapningene gikk, og stanset når de stanset. Og når de løftet seg fra jorden, løftet hjuleneseg sammen med dem, for skapningenes ånd var i hjulene.


text:
Over hodene på skapningene var det noe som lignet en hvelving. Den varutspent over hodene deres og så ut som is –skremmende.


text:
Under hvelvingen strakte vingene deres seg ut mot hverandre. Hver skapning hadde enda to vinger, to vinger som dekket kroppen.


text:
Og jeg hørte lyden av vingene når de beveget seg. Det var som lyden av veldige vannmasser, som røsten av Den veldige. Støyen var som lyden av en hær. Når de stanset, senket de vingene.


text:
Over hvelvingen som var over hodet på dem, var det noe som så ut som safirstein og lignet en trone. Oppe på tronen satt det en som var lik et menneske avutseende.


text:
Fra det som syntes å være hoftene og oppover, så jeg noe som lignet skinnende metall, omgitt av noe som så ut som ild. Og fra hoftene og nedover så jeg noe som så ut som ild omgitt av lysglans.


text:
Lysglansen så ut som buen i skyen på en regnværsdag. Det var dette Herrens herlighet lignet, slik så den ut. Da jeg fikk se det, kastet jeg meg ned med ansiktet mot jorden, og jeg hørte røsten av en som talte.


text:
Da han talte til meg, kom det ånd i meg. Den reiste meg opp på føttene, og jeg kunne høre ham som talte til meg.


text:
Han sa til meg: «Menneske! Jeg sender deg til israelittene, til opprørske folkeslag som har satt seg opp mot meg. De og fedrene deres har syndet mot meg til denne dag.


text:
Til disse barna med steinansikt og harde hjerter sender jeg deg, og du skal si til dem: så sier Herren Gud.


text:
Og enten de vil høre eller ikke –for de er en trassig ætt –så skal de forstå at en profet har vært hos dem.


text:
Men du, menneske, vær ikke redd for dem, og vær ikke redd for det de sier, selv om tornebuskeromringer deg og du bor blant skorpioner. La deg ikke skremme av det de sier, og mist ikke motet, selv om de er en trassig ætt.


text:
Men du, menneske, hør på det jeg har å si deg! Vær ikke trassig som denne trassige ætten. Lukk opp munnen og spis det jeg vil gi deg.» 


text:
Han åpnet rullenforan meg. Det var skrevet på den, både inni ogutenpå. Og det som sto skrevet der, var likklage, sukk og verop.


text:
Han sa: «Menneske, mett din mage og fyll dine innvoller med denne rullensom jeg gir deg.» Da spiste jeg den, og den smakte søtt som honning.


text:
ikke til mange folk med så tunge og vanskelige språk at du ikke oppfatter det de sier. Om det var dem jeg sendte deg til, hadde de hørt på deg.


text:
Men Israels hus vil nekte å høre på deg, for de nekter å høre på meg. For alle har harde panner og steinhjerter.


text:
Som diamant, ja, hardere enn flint gjør jeg pannen din. Ikke frykt dem og ikke vær redd dem, selv om de er en trassig ætt.» 


text:
Så sa han til meg: «Menneske, alle ordene jeg taler til deg, skal du gripe med hjertet og lytte til med ørene.


text:
Gånåtil de bortførte av folket ditt, tal og si til dem: så sier Herren Gud –enten de vil høre eller ikke.» 


text:
Da løftet ånden meg opp, og jeg hørte bak meg en kraftig, drønnende røst: «Herrens herlighet være lovet fra hans bolig!» 


text:
Og jeg hørte lyden av skapningene når vingene deres støtte mot hverandre, lyden av hjuleneved siden av dem og lyden av et kraftig drønn.


text:
Ånden løftet meg opp og tok tak i meg, jeg fór av sted, bitter og opprørt, og Herrens hånd var over meg med styrke.


text:
Jeg kom til de bortførte i Tel-Abib, de som bodde ved Kebar-elven og holdt til der. Og der satt jeg hos dem i sju dager, helt lamslått.


text:
Menneske, jeg setter deg til vaktmann over Israels hus. Når du hører et ord fra min munn, skal du advare dem fra meg.


text:
Når jeg sier til den urettferdige: «Du skal dø» og du ikke advarer ham, ikke taler slik at han blir advart mot sin urette vei så han kan leve, da skal den urettferdige dø for sin synd. Og hans blod skal jeg kreve av din hånd.


text:
Om du advarer den urettferdige og han ikke vender om fra sin urett, fra sin urette vei, da skal han dø for sin synd. Men du har berget livet.


text:
Når en rettferdig vender seg bort fra sin rettferd og gjør urett, da legger jeg en snublestein i veien for ham; han skal dø. Om du ikke advarer ham, skal han miste livet for sin synd, og hans rettferd skal ikke bli husket. Og hans blod skal jeg kreve av din hånd.


text:
Om du advarer den rettferdige mot å synde og han ikke synder mer, da skal han leve fordi han lot seg advare. Og du har berget livet.


text:
Herrens hånd kom over meg der, og han sa til meg: «Reis deg og gåned i dalen, der vil jeg tale til deg.» 


text:
Jeg reiste meg og gikk ned i dalen. Se, der sto Herrens herlighet, lik den jeg hadde sett ved Kebar-elven. Og jeg kastet meg ned med ansiktet mot jorden.


text:
Men da kom det ånd i meg, og den reiste meg opp på føttene. Han talte til meg og sa: «Gåog steng deg inne i huset ditt!


text:
Jeg lar tungendin henge fast ved ganen, så du blir må lløs og ute av stand til årefse dem. De er jo en trassig ætt.


text:
Men når jeg så taler til deg, vil jeg åpne munnendin. Da skal du si til dem: så sier Herren Gud: Den som vil høre, han får høre, men den som ikke vil, får la det være. De er jo en trassig ætt.» 


text:
Så skal du beleire byen, bygge skanser og kaste opp en voll omkring den. La hærer slåleir rundt byen og still opp rambukkermot den på alle kanter!


text:
Ta deg en jernplate, sett den opp som en jernvegg mellom deg og byen, og vend ansiktet mot den. Slik skal byen bli beleiret og du gå til angrep på den. Dette skal være et tegn for Israels hus.


text:
Legg deg så på din venstre side og legg Israels skyld over på den. Like mange dager som du ligger slik, skal du bære israelittenes skyld.


text:
Like mange år som de har syndet, like mange dager lar jeg deg få, tre hundreog nitti dager. Så lenge skal du bære Israels skyld.


text:
Når du er ferdig med disse dagene, skal du legge deg igjen, nåpåhøyre side, og bære Judas skyld. I førti dager, én dag for hvert år, lar jeg deg bære den.


text:
Se, jeg binder deg fast med tau så du ikke kan snu deg fra side til side før du er ferdig med de dagene du skal beleire byen.


text:
Ta nåhvete og bygg, bønner og linser, hirse og spelt, legg det opp i et trau og bak brød av det! så mange dager som du ligger på siden, i tre hundreog nitti dager, skal du spise av dette.


text:
Jeg svarte: «Nei, min Herre og Gud, jeg har aldri gjort meg uren. Fraungdommen av og til nå har jeg aldri spist av selvdøde eller ihjelrevne dyr. Ogurentofferkjøtt er aldri kommet inn i min munn.» 


text:
Da sa han til meg: «Se, i stedet for menneskemøkk lar jeg deg bruke kumøkk til åsteke brødet ditt på.» 


text:
Så sa han til meg: «Menneske, se, nåbryter jeg i stykker brødstaven i Jerusalem. Med uro skal de spise brød etter tilmålt vekt, og med skrekk skal de drikke vann etter mål.


text:
Når de slipper opp for brød og vann, skal hver og en bli slått av redsel og forgåpågrunn av sin skyld.» 


text:
Du menneske, ta deg et kvast sverd, bruk det som rakekniv på hode og skjegg! Skaff deg så en skålvekt og del det som er kuttetav.


text:
En tredjedel skal du brenne opp inne i byen når dagene med beleiring er over, en tredjedel skal du hugge opp med sverdetutenfor byen, en tredjedel skal du spre for vinden. Jeg skal forfølge dem med sverd.


text:
Og du skal ta noen av dem og kaste på ilden og brenne opp. Derfra skal ild spre seg over hele Israels hus.


text:
Så sier Herren Gud: Dette er Jerusalem. Midt blant folkeslagene har jeg satt henne, og omkring henne er det mange land.


text:
Men hun trosset mine lover og var verre enn de andre folkeslagene, hun trosset mine forskrifter, verre enn landene omkring. For de foraktet lovene mine og fulgte ikke forskriftene mine.


text:
Derfor sier Herren Gud: Dere har vært verre enn folkeslagene omkring dere. For dere følger ikke mine forskrifter og holder ikke mine lover, dere holder ikke engang lovene til folkeslagene omkring.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, nå kommer også jeg over deg og holder dom over deg mens de andre folkene ser på.


text:
Jeg skal gjøre noe mot deg som jeg ikke før har gjort og aldri mer kommer til å gjøre, på grunn av alt det avskyelige hos deg.


text:
Derfor skal foreldre hos deg spise sine barn, og barn skal spise sine foreldre. Jeg holder dom over deg og sprer restene av deg for alle vinder.


text:
Derfor, så sant jeg lever, sier Herren Gud: Fordi du har gjort helligdommen min uren med alle de motbydelige og avskyelige gudenedine, skal også jeg bruke rakekniven. Jeg vil ikke vise medfølelse og ikke skåne deg.


text:
En tredjedel av deg skal dø på grunn av pest eller omkomme av sult hos deg. En tredjedel skal falle for sverd rundt omkring deg. Og en tredjedel skal jeg spre for alle vinder, jeg skal forfølge dem med sverd.


text:
All min vrede skal jeg tømme ut, jeg bruker opp min harme på dem og tar hevn. Da skal de kjenne at det er jeg, Herren, som taler med sjalusi, når jeg tømmer min harme ut over dem.


text:
Jeg gjør deg til en ruinhaug og til spott for folkeslagene som omgir deg, og for alle som går forbi og ser deg.


text:
Du skal bli til spott og hån, til skrekk og advarsel for nabofolkene, når jeg holder dom over deg med brennende vrede og flammende straff. Jeg, Herren, har talt.


text:
Når jeg sender mot dere sultens onde piler, som er til for åødelegge –dem jeg sender for åødelegge dere –da skal jeg gjøre sultenverre og verre for dere, og jeg skal bryte i stykker brødstaven hos dere.


text:
Jeg sender sult og rovdyr mot deg, de gjør deg barnløs. Pest og blod skal ramme deg, og jeg lar sverd komme over deg. Jeg, Herren, har talt.


text:
Du skal si: Israels fjell, hør ordet fra Herren Gud!så sier Herren Gud til fjellene og haugene, til bekkefarene og dalene: Se, jeg lar sverd komme over dere og gjør ende på offerhaugene.


text:
Altrene deres skal ødelegges og røkelsesaltrene knuses. De drepte slenger jeg ned foran av gudene deres.


text:
Overalt der dere bor, skal byene legges i ruinerog offerhaugenebli forlatt, slik at altrene deres blir lagt i ruinerog forlatt. Avgudene deres knuses og blir borte. Røkelsesaltrene huggesned, og alt dere har laget, blirutslettet.


text:
Men jeg lar en rest bli igjen. De av dere som harunnsluppetsverdet, skal leve blant folkeslagene, dere skal spres omkring i landene.


text:
De som harunnsluppet, skal huske på meg ute blant folkeslagene de er bortført til. Jeg knuser de utro hjertene til dem som forlot meg, og de utro øynene til dem som fulg teavgudene. De skal avsky seg selv for det onde de har gjort, for alt som er avskyelig hos dem.


text:
Og de skal kjenne at jeg er Herren. Det er ikke uten grunn jeg har talt om å gjøre dette onde mot dem.


text:
Så sier Herren Gud: Slå hendene sammen og tramp med foten, rop ve over alt det onde og avskyelige i Israels hus. De skal bli offer for sverd og sult og pest.


text:
Den som er langt borte, skal dø av pest, og den som er nær ved, skal falle for sverd. Men den som er igjen og er berget, skal dø av sult. Jeg vil tømme min harme ut over dem.


text:
Da skal dere kjenne at jeg er Herren, når de drepte ligger blant av gudene rundt altrene på hver høy haug, på hver fjelltopp, under hvert frodig tre og hver løvrik eik, på hvert sted der de brente velluktende røkelse for alle av gudene sine.


text:
Jeg vil strekke hånden ut mot dem, og overalt hvor de bor, vil jeg gjøre landet til en ødemark mer øde enn Dibla-ørkenen. Da skal de kjenne at jeg er Herren.


text:
Nå er enden over deg. Jeg sender min vrede mot deg. Jeg dømmer deg for din ferd og gir deg igjen for alle dine avskyelige gjerninger.


text:
Jeg viser ingen medfølelse og skåner deg ikke. Du skal få igjen for din ferd og gjengjeldes for dine avskyelige gjerninger. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
skjebnetimen kommer over deg som bor i landet! Tiden er kommet, dagen er nær! Forvirring rår, og ingen gledesrop lyder over fjell.


text:
Snart øser jeg ut min harme og fullfører min vredesdom over deg. Jeg dømmer deg for din ferd og gir deg igjen for alle dine avskyelige gjerninger.


text:
Jeg viser ingen medfølelse og skåner deg ikke. Du skal få igjen for din ferd, dine avskyelige gjerninger skal komme over deg selv. Da skal dere kjenne at det er jeg, Herren, som slår.


text:
Volden blir til en lovløshetens stav. Men det blir ingenting igjen av dem, ingenting av deres støyende flokk, ingenting av rikdommen deres, og det er ingen som sørger over dem.


text:
Tiden er kommet, dagen er nær! Den som kjøper, skal ikke glede seg, og den som selger, skal ikke sørge. For raseriet rammer hele den støyende flokken i byen.


text:
Selgeren får ikke vende tilbake til det han har solgt, så lenge de lever. For synet gjelder hele den støyende flokken, det skal ikke tas tilbake. På grunn av sin synd kan ingen sikre sitt liv.


text:
Ute rammer sverdet, inne rår pest og sult. Den som er på marken, må dø for sverd, og den som er i byen, fortæres av sult og pest.


text:
De som slipper unna, flykter til fjells, som duer fra dalene. De skal alle klage, enhver over sin egen synd.


text:
De binder sekkestrie om seg, de er kledd i redsel. Hvert ansikt viser skam, og hvert hode er glattraket.


text:
De kaster sølvet på gaten og regner gulletsom noeurent. Verken sølvet eller gulletkan berge dem på Herrens vredesdag. Det stiller ikke tørsten, det fyller ikke magen. Men det har fått dem til åfalle i synd.


text:
I sitt hovmod har de tatt sine praktfulle smykker og laget seg avskyelige og motbydelige gudebilder. Derfor gjør jeg deturentfor dem.


text:
Jeg gir det som rov i fremmedes hender, som bytte til de lovløse på jorden, og de skal vanhellige det.


text:
Når jeg vender ansiktet bort fra dem, skal de vanhellige min dyrebare skatt. Røvere skal bryte seg inn og vanhellige den.


text:
Jeg lar de verste folkeslagene komme og ta husene deres. Jeg gjør ende på de sterkes stolthet, og deres helligdommer skal vanhelliges.


text:
Ulykke skal følge på ulykke, rykte på rykte skal oppstå. De skal søke syn hos profeten, det blir slutt på rettledning fra presten og på råd fra de eldste.


text:
Da skal kongen sørge, fyrsten skal ikle seg redsel, og folk skal skjelve på hånden. Jeg vil gå fram mot dem slik de selv har gått fram, og dømme dem slik de selv har dømt. Da skal de kjenne at jeg er Herren.


text:
Det var i det sjette året, på den femte dagen i den sjette måneden, mens jeg satt hjemme og Judas eldste satt framfor meg. Da kom Herren Guds hånd over meg der.


text:
Jeg så, og se! –en som lignet en mann av utseende. Fra det som så ut som hoftene og nedover, var det ild, og fra hoftene og oppover så det ut som en stråleglans, som skinnende metall.


text:
Han rakte ut noe med form som en hånd og tok tak i hårluggenmin. I syn fra Gud løftet ånden meg opp mellom jord og himmel og brakte meg til Jerusalem, til porten i nord som fører inn i den indre tempelgården. Der inne sto et bilde som vakte Guds brennende sjalusi.


text:
Han sa til meg: «Menneske, løft blikket mot nord!» Jeg løftet blikket mot nord, og se! –ved inngangen, nord for alterporten, sto dette bildet som vakte Guds sjalusi.


text:
Han sa til meg: «Menneske, ser du alt det avskyelige israelittene holder på med her? Det driver meg langt bort fra min helligdom. Men du skal få se noe som er enda mer avskyelig.» 


text:
Jeg gikk inn. Jeg så, og se! –tegninger av krypdyr og kveg og alle Israels av guder, motbydelige ting, var risset inn overalt på veggene.


text:
Foran dem sto sytti mann av Israels eldste, og midt blant dem sto Jaasanja, Sjafans sønn. Hver av dem hadde en røkelsesskål i hånden, og en duft steg opp fra røkelsesskyen.


text:
Da sa han: «Menneske, har du sett hva Israels eldste driver med i mørket, i rommene der de har gudebildet sitt?Herren ser oss ikke, sier de, han har forlatt landet.


text:
Så tok han meg med bort til porten som fører inn til Herrens hus på nordsiden. Og se, der satt kvinnene og gråt over Tammus.


text:
Da sa han til meg: «Har du sett det, menneske? Men du skal få se noe som er mer avskyelig enn dette.» 


text:
Så førte han meg til den indre forgården i Herrens hus. Og der, ved inngangen til Herrens tempel, mellom forhallen og alteret, sto omtrent tjuefemmann med ryggen mot Herrens tempel og med ansiktet vendt mot øst. De bøyde seg mot øst og tilba solen.


text:
Da sa han til meg: «Har du sett det, menneske? Er det ikke nok at Judas hus driver med alt det avskyelige som de gjør her? For de fyller landet med vold, og slik gjør de meg rasende. Se hvordan de holder vinranken opp foran nesen.


text:
så vil jeg også handle i vrede. Jeg viser ingen medfølelse, jeg skåner dem ikke. Om de roper aldri så høyt i øret på meg, hører jeg ikke på dem.» 


text:
Han ropte høyt mens jeg hørte på: «Straffen over byen er nær! Hver og en må ha sitt ødeleggelsesvåpen i hånden.» 


text:
Og se, seks menn kom fra Øvreporten, som vender mot nord, hver med sitt drapsvåpen i hånden. En av dem var kledd i lin og hadde skrivesaker i beltet. De kom og stilte seg ved siden av bronsealteret.


text:
Da løftet Israels Guds herlighet seg opp fra kjerubene, som den hadde vært over, og flyttet seg til terskelen i tempelet. Herren ropte til mannen som var kledd i lin og hadde skriveutstyr i beltet.


text:
Og Herren sa til ham: «Gå gjennom Jerusalem by og sett et merke i pannen på de mennene som sukkerog stønner over alt det avskyelige der.» 


text:
Og til de andre sa han mens jeg hørte på: «Følg etter mannen gjennom byen og hugg ned! Vis ikke medfølelse, skån ingen.


text:
Gamle, unge gutterog jenter, kvinner og barn skal dere slå i hjel og utrydde. Men rør ikke noen av dem som har merke på seg! Dere skal begynne ved min helligdom.» Og de begynte med mennene, de eldste, som sto foran Herrens hus.


text:
Da sa han til dem: «Gjør huseturent, fyll tempelgårdene med de drepte og dra av sted!» Så dro de av sted og hogg ned folk i byen.


text:
Mens de gjorde det, ble jeg alene igjen. Jeg kastet meg ned med ansiktet mot jorden og ropte: «Å, Herre Gud, vil du ødelegge alt som er igjen av Israel, siden du øser ut din harme over Jerusalem?» 


text:
Han svarte meg: «Israels og Judas skyld er umåtelig stor. Landet er fullt av blod, og byen er full avurett. For de sier: Herren har forlatt landet, Herren ser ikke noe.


text:
Derfor vil heller ikke jeg vise medfølelse eller skåne dem. Jeg lar deres gjerninger komme over deres eget hode.» 


text:
Mannen som var kledd i lin og hadde skrivesaker i beltet, kom tilbake og meldte: «Jeg har gjort som du på la meg.» 


text:
Jeg så, og se! –over hvelvingen som var over hodet på kjerubene, var det noe som lignet safirstein. Noe som så ut til åligne en trone, viste seg over dem.


text:
Han sa til mannen i linklær: «gå inn mellom hjulene under kjerubene! Fyll nevene med glør fra ilden mellom kjerubeneog strødem ut over byen!» Og han gikk inn mens jeg så på.


text:
Da løftet Herrens herlighet seg opp fra kjerubeneog flyttet seg til terskelen i tempelporten. Skyen fylte huset, og forgården ble fylt av stråleglansen fra Herrens herlighet.


text:
Lyden av kjerubenes vinger kunne høres helt ut i den ytre forgården. Det var som røsten av Gud, Den veldige, når han taler.


text:
Da mannen i linklær ble bedt om å hen ild mellom hjulene, mellom kjerubene, gikk han og stilte seg ved det ene hjulet.


text:
Og en kjerub rakte hånden ut mot ilden som var mellom kjerubene. Han tok opp glør og la i nevene på mannen i linklær. Han tok imot og gikk ut.


text:
Jeg så, og se! –det var fire hjul ved siden av kjerubene, ett ved hver kjerub, og hjulene så ut som blinkende krysolittstein.


text:
De kunne bevege seg til alle fire sider, men når de gikk, snudde de seg ikke. For dit den første gikk, fulgtede andre etter, og de snudde seg ikke mens de gikk.


text:
Hver av skapningene hadde fire ansikter. Det første var et kjerubansikt, det andre et menneskeansikt, det tredje et løveansikt og det fjerde et ørneansikt.


text:
Når kjerubenegikk, gikk også hjuleneved siden av dem. Og når kjerubeneløftet vingene for ålette fra bakken, dreide ikke hjuleneseg bort fra dem.


text:
Når kjerubenestanset, stanset også hjulene, og når kjerubeneløftet seg, løftet hjuleneseg sammen med dem. For skapningenes ånd var i hjulene.


text:
Kjerubeneløftet vingene og lettet fra bakken. Jeg så dem bevege seg framover, og hjulenefulgtemed. De stanset ved inngangen til østporten i Herrens hus, og over dem hvilte Israels Guds herlighet.


text:
Det var de samme skapningene som jeg hadde sett under Israels Gud ved Kebar-elven, og jeg skjønte at de var kjeruber.


text:
Hver av dem hadde fire ansikter og fire vinger, og undervingene var det noe som lignet menneskehender.


text:
Ansiktene deres var lik de ansiktene jeg hadde sett ved Kebar-elven, de så ut som de. Hver kjerub gikk rett fram.


text:
Nåløftet ånden meg opp og førte meg til østporten i Herrens hus, den som vender mot øst. Og se, ved inngangen til porten var det tjuefemmenn, og midt blant dem så jeg Jaasanja, sønn av Assur, og Pelatja, sønn av Benaja, folkets ledere.


text:
Da kom Herrens ånd over meg og sa at jeg skulle si: så sier Herren: Slik taler dere, Israels hus. Jeg kjenner de tankene som kommer opp i dere.


text:
Derfor sier Herren Gud: De dere drepte og lot ligge i byen, det er de som er kjøttet, og byen er gryta. Men dere skal føres ut av den.


text:
Dere skal falle for sverd, ved Israels grense vil jeg dømme dere. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Byen skal ikke være en gryte for dere, og dere skal ikke være kjøttet i den. Det er ved Israels grense jeg vil dømme dere.


text:
Da skal dere kjenne at jeg er Herren, når dere ikke følger mine forskrifter og ikke handler etter mine lover, men må følge lovene til folkeslagene omkring dere.


text:
Mens jeg profeterte, døde Pelatja, sønn av Benaja. Da kastet jeg meg ned med ansiktet mot jorden og skrek høyt: «Å, Herre Gud, gjør du ende på alt som er igjen av Israel?» 


text:
Menneske! Dine brødre, dine brødre som er sammen med deg i eksil, hele Israels hus –om dem sier Jerusalems innbyggere: «De er langt borte fra Herren. Vi har fått landet til eiendom.» 


text:
Derfor skal du si: så sier Herren Gud: Selv om jeg førte dem langt bort blant folkeslagene og spredte dem i landene, ble jeg en liten helligdom for dem i landene de kom til.


text:
Derfor skal du si: så sier Herren Gud: Jeg vil samle dere ute blant folkene, sanke dere sammen fra de landene dere er spredt i, og gi dere Israels land.


text:
Jeg gir dem et annet hjerte, og en ny ånd gir jeg inni dem. Jeg tar steinhjertet ut av kroppen deres og gir dem et kjøtthjerte i stedet,


text:
slik at de kan følge mine forskrifter, holde fast ved mine lover og leve etter dem. De skal være mitt folk, og jeg skal være deres Gud.


text:
Men de som i hjertet følger sine motbydelige og avskyelige guder, det de har gjort, lar jeg komme over deres eget hode, sier Herren Gud.


text:
Da løftet kjerubenesine vinger, og hjulenefulgtemed. Høyt oppe over dem tronet Israels Guds herlighet.


text:
Og ånden løftet meg opp og tok meg med til de bortførte i Kaldea. Dette skjedde i et syn, ved Guds ånd. Så ble synet jeg hadde hatt, borte for meg.


text:
Menneske, du bor i en trassig ætt som har øyne å se med, men ikke ser, og ører å høre med, men ikke hører, for en trassig ætt er de.


text:
Men du, menneske, pakk tingene dine for eksil og dra av sted om dagen rett for øynene på folk! Dra bort fra ditt bosted til et annet sted, rett for øynene på dem! Kanskje de da vil forstå at de er en trassig ætt.


text:
Tingene dine skal du bære ut om dagen, rett for øynene på dem, og selv skal du gå ut om kvelden, rett for øynene på dem, lik folk som blir bortført.


text:
Du skal ta dem på skulderen rett for øynene deres. I mørket skal du ta dem ut. Ansiktet skal du dekke til så du ikke ser landet. Slik gjør jeg deg til et varsel for Israels hus.


text:
Jeg gjorde som befalt. Om dagen bar jeg ut tingene mine somutstyr for eksil. Om kvelden brøt jeg meg hull i veggen med hendene. I mørket bar jeg ut tingene mine, jeg løftet dem opp på skulderen rett for øynene på dem.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren Gud: Det du bærer på, er fyrsten i Jerusalem og hele Israels hus, de som er der.


text:
Si: Jeg er et varsel for dere. Som jeg har gjort, skal det også gjøre s med dem: I eksil, i fangenskap skal de gå.


text:
I mørket skal fyrsten som er blant dem, ta tingene sine på skulderen og dra ut gjennom veggen. De skal bryte hull i veggen og føre ham ut. Ansiktet skal han dekke til så han ikke kan se landet med øynene.


text:
Jeg vil spenne ut mitt garn over ham, han skal fanges i mitt nett. Og jeg vil føre ham til Babel i kaldeernes land. Men det skal han ikke kunne se, og han skal døder.


text:
Alle som er sammen med ham, medhjelperne og alle soldatene, vil jeg spre for alle vinder og forfølge dem med sverd.


text:
Bare noen få av dem lar jeg slippe fra sverd og sult og pest, for at de skal fortelle om alle sine avskyelige handlinger blant folkene som de kommer til. Da skal de kjenne at jeg er Herren.


text:
Og du skal si til folket i landet: så sier Herren Gud om Jerusalems innbyggere i Israels land: De skal spise sitt brød med uro og drikke sitt vann med forferdelse. For landet og alt som er i det, skal ligge øde fordi alle som bor der, har brukt vold.


text:
De byene som Nå er bebodd, skal legges øde, og landet skal bli en ødemark. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Menneske, hva er det for et ordtak dere har i Israels land? «Dagene blir mange, alle syn slår feil.» 


text:
Derfor, si til dem: så sier Herren Gud: Jeg vil gjøre ende på dette ordtaket så de ikke skal bruke det mer i Israel. Men si til dem: Dagen er nær, hvert syn slår til.


text:
Det er jeg, Herren, som taler, og det ordet jeg taler, skal skje, det skal ikke utsettes lenger. For i din tid, du trassige ætt, taler jeg mitt ord og setter det i verk, sier Herren Gud.


text:
Menneske, hør! Israels hus sier: «Synet han ser, gjelder langt fram, det er fjerne tider han profeterer om.» 


text:
Derfor skal du si til dem: så sier Herren Gud: Ingenting av det jeg har sagt, skal utsettes lenger. Når jeg taler et ord, skal det skje, sier Herren Gud.


text:
Menneske, tal profetord mot Israels profeter, som driver og profeterer. Si til dem som profeterer ut fra sitt eget hjerte: Hør Herrens ord!


text:
Så sier Herren Gud: Ve de tåpelige profetene, de som følger sitt eget sinn og ikke har sett noe som helst!


text:
Dere har ikke gått opp i mursprekkene eller styrket muren rundt Israels hus så det kunne holde stand i kampen på Herrens dag.


text:
Synene deres er tomme, og spådommene er løgn. De sier «Herren sier», enda Herren ikke har sendt dem. Og likevel venter de at han skal la ordet slåtil!


text:
Er det ikke tomme syner dere kommer med og løgnaktige spådommer dereuttaler når dere sier «Herren sier», enda jeg ikke har talt?


text:
Derfor sier Herren Gud: Fordi dere taler tomme ord og ser løgn, kommer jeg mot dere, lyder ordet fra Herren Gud.


text:
Og min hånd skal rettes mot de profetene som ser tomhet og spår løgn. Når mitt folk samles til råd, får de ikke være med. I Israels ætteliste skal de ikke føres opp, og til Israels land får de ikke komme. Men dere skal kjenne at jeg er Herren Gud.


text:
For de har villedet mitt folk og sagt: Fred! Men det er ingen fred. Det er som når noen bygger en vegg og stryker kalk på den.


text:
Si til dem som kalker: Veggen faller! Regnet flommer, jeg lar haglstein falle og stormvind bryte løs.


text:
Derfor sier Herren Gud: I min harme lar jeg en stormvind bryte løs, og i min vrede lar jeg det regne og hagle, så alt blir ødelagt.


text:
Jeg vil rive ned veggen som dere har pussetmed kalk, jeg jevner den med jorden så grunnvollen legges bar. Når byen faller, skal dere omkomme midt i den. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Jeg vil tømme ut min harme på veggen og på dem som strøk kalk på den, og jeg vil si til dere: «Borte er veggen og de som kalket den,


text:
Israels profeter, som spådde om Jerusalem og så syn om fred for byen, enda det ikke var noen fred», sier Herren Gud.


text:
og si: så sier Herren Gud: Ve dem som syr bånd til alle håndledd og lager hodetørklær i alle størrelser for åfange menneskesjeler! Dere fanger sjelene til folket mitt for å holde deres egne sjeler i live.


text:
Dere vanhelliger meg hos folket mitt for noen never bygg og noen brødskalker når dere tar livet av mennesker som ikke skulle dø, og berger livet til andre som ikke skulle leve. Slik lyver dere for folket mitt, som gjerne hører på løgn.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, de båndene som dere fanger sjeler med slik som man fanger fugler, river jeg av armene deres. Og sjelene som dere fanger, vil jeg slippe fri som fugler.


text:
Så river jeg tørklærne deres i filler og berger folket mitt ut av hendene på dere. De skal aldri mer bli et bytte i deres hånd. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Med løgn tar dere motet fra den rettferdige, selv om ikke jeg vil gjøre ham noe vondt. Og dere gir den urettferdige styrke, så han ikke vender om fra sin onde vei og får leve.


text:
Derfor skal dere ikke mer ha tomme syner og ikke drive med spådommer. Jeg vil berge folket mitt ut av hendene på dere. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Menneske, disse mennene har gitt av gudene rom i hjertet, de har satt framfor seg det som får dem til å falle i synd. Skal jeg da la dem be meg om råd?


text:
Derfor skal du tale med dem og si til dem: så sier Herren Gud: Om en eller annen av Israels hus gir av gudene rom i hjertet og setter framfor seg det som får ham til å falle i synd, og så kommer til profeten, da skal jeg, Herren, svare ham og hans mange av guder som fortjent.


text:
Si derfor til Israels hus: så sier Herren Gud: Vend om og vend dere bort fra av gudene deres, vend dere bort fra alt det avskyelige!


text:
Om en eller annen av Israels hus eller innflytterne i Israel skiller seg fra meg og gir av gudenerom i hjertet, og setter framfor seg det som får ham til åfalle i synd, og så kommer til profeten for å søke råd fra meg, da skal jeg, Herren, selv svare ham.


text:
Jeg vil vende meg mot ham så han blir til et tegn og et ordtak, og jeg vilutrydde ham av folket mitt. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Og om profeten lar seg lokke til å profetere, da er det jeg, Herren, som har lokket ham. Jeg vil rekke ut min hånd mot ham og utslette ham av mitt folk Israel.


text:
for at Israels hus ikke lenger skal forville seg bort fra meg og ikke mer gjøre segurentmed alle syndene sine. De skal være mitt folk, og jeg skal være deres Gud, sier Herren Gud.


text:
Menneske, når et land synder mot meg og handler troløst, rekker jeg hånden ut mot det og bryter brødstaven i stykker for det. Jeg sender sult i landet ogutrydder både mennesker og dyr.


text:
Om disse tre mennene, Noah, Daniel og Job, var der, kunne de ved sin rettferdighet bare berge sitt eget liv, sier Herren Gud.


text:
Hvis jeg lot villdyr fare gjennom landet og de gjorde det folketomt, og det ble til en ødemark som ingen kunne dra gjennom på grunn av villdyrene,


text:
da kunne disse tre mennene, om de var der –såsant jeg lever, sier Herren Gud –verken berge sønner eller døtre. Bare de selv kunne bli berget, men landet ville bli til en ødemark.


text:
Eller hvis jeg sendte sverd mot det landet og sa: «Sverd, dra gjennom landet ogutrydd både mennesker og dyr»,


text:
da kunne disse tre mennene, om de var der –såsant jeg lever, sier Herren Gud –verken berge sønner eller døtre. De kunne bare berge seg selv.


text:
Eller hvis jeg sendte pest over landet og øste ut min harme over det, så jeg drepte ogutryddet både mennesker og dyr,


text:
da kunne Noah, Daniel og Job, om de var der –såsant jeg lever, sier Herren Gud –verken berge sønn eller datter. Ved sin rettferdighet kunne de bare berge sitt eget liv.


text:
For så sier Herren Gud: Selv om jeg sender mine fire onde straffedommer over Jerusalem –sverd, sult, villdyr og pest –for å utrydde både mennesker og dyr av byen,


text:
skal en rest av overlevende likevel bli igjen der, sønner og døtre som skal føres ut. Se! De skal komme ut til dere. Når dere får se hvordan de ferdes og hva de gjør, skal dere finne trøst etterulykken som jeg lot komme over Jerusalem, alt det jeg lot komme over henne.


text:
De skal trøste dere når dere får se hvordan de ferdes og hva de gjør. Da skal dere skjønne at jeg ikke uten grunn har gjort alt det jeg har gjort der, sier Herren Gud.


text:
Kan treet fra den brukes til å lage noe av? Kan man bruke den til knagg og henge alle slags redskaper på den?


text:
Nei, selv da den varuskadd, kunne den ikke brukes til noe. Hvor mye mindre duger den ikke da når ilden har brent og svidd den!


text:
Derfor sier Herren Gud: Som jeg gjør med vinstokken blant skogens trær når jeg gir den til føde for ilden, slik gjør jeg med Jerusalems innbyggere.


text:
Jeg vender ansiktet mitt mot dem. De har sluppetfra ilden, men ilden skal fortære dem. Dere skal kjenne at jeg er Herren når jeg vender ansiktet mitt mot dem.


text:
Du skal si: så sier Herren Gud til Jerusalem: Du stammer fra kanaaneernes land, der ble du født. Din far var amoritt og din mor hetitt.


text:
Ved din fødsel, den dagen du ble født, ble ikke navlestrengen kuttet. Du ble ikke vasket ren med vann, ikke gnidd med salt og ikke svøpt.


text:
Ingen viste deg medfølelse, ikke en eneste av disse tingene gjorde de mot deg av medlidenhet. Du ble slengt ut på marken fordi de fikk motvilje mot deg den dagen du ble født.


text:
Da gikk jeg forbi og så deg der du låog sprellet i blod. Og jeg sa: «Du som ligger i ditt eget blod, lev.» Jeg sa: «Du som ligger i ditt eget blod, lev!» 


text:
Jeg gjorde deg tallrik som blomstene på marken. Og du vokste og ble stor, du ble strålende vakker. Brystene ble faste, og håret vokste. Men du var naken og avkledd.


text:
Da jeg gikk forbi, fikk jeg se at din tid var kommet, tiden for å elske. Så bredte jeg fliken av kappen min over deg og skjulte din nakne kropp. Jeg sverget deg troskap, inngikk pakt med deg, og du ble min, sier Herren Gud.


text:
Så kledde jeg deg i fargerike klær, tok på deg sandaler av fint skinn, bandt lin om hodet ditt og svøpte deg i silke.


text:
Så pyntet du deg med gull og sølv og kledde deg i lin, silke og fargerike klær. Du fikk fint mel, honning og olje til mat. Du ble strålende vakker, du var verdig til å være dronning.


text:
Det gikk rykte blant folkene om din skjønnhet, for den ble fullendt av den prakten jeg ga deg, sier Herren Gud.


text:
Men du stolte på din skjønnhet, du drev hor på ditt rykte. Du bød deg fram som hore til enhver som kom forbi, og han fikk deg.


text:
Du tok noen av klærne dine for å gjøre offerhaugenefargerike. Der drev du hor, slik det aldri må skje.


text:
Du tok smykkene av sølv og gull som jeg hadde gitt deg, og laget deg mannlige gudebilder, som du drev hor med.


text:
Brødet som jeg hadde gitt deg, det fine melet, oljen og honningen som du hadde fått å spise, satte du fram for dem til vellukt, sier Herren Gud.


text:
Sønnene og døtrene som du hadde født, og som tilhørte meg, tok du og ofret til mat for dem. Var det ikke nok at du drev hor,


text:
Når du gjorde alt dette avskyelige og drev hor, husketdu ikke dinungdoms dager da du var naken og avkledd og låog sprellet i blod.


text:
I alle veikryss bygde du deg en haug. Der forvandlet du skjønnheten din til noe avskyelig. Du skrevet med beina for hver mann som kom forbi, mer og mer drev du hor.


text:
Du drev hor med dine naboer egypterne, som har kraftig lem, og med alt ditt horeri gjorde du meg rasende.


text:
Da rakte jeg hånden ut mot deg og tok tilbake det du skulle ha. Jeg overga deg til filisterdøtrenes vilje, de som hater deg og blir krenket av ditt skamløse liv.


text:
Hvor sykt hjertet ditt er, sier Herren Gud. At du kunne gjøre alt dette og oppføre deg som en frekk hore!


text:
Du bygde en forhøyning i hvert veikryss og laget en haug i alle gater. Men du var ikke som andre horer, for du avslo horepenger.


text:
Andre horer får gaver, men du ga lønn til alle dine elskere. Du bestakk dem for at de skulle komme fra alle kanter så du kunne drive hor.


text:
Når du drev hor, var du ulik andre kvinner. Det var ingen som ville ha deg, du fikk ikke horepenger, men du ga. Så bakvendt var det med deg.


text:
Så sier Herren Gud: Fordi du sløste med dine kobbermynter og viste din nakenhet når du drev hor med dine elskere, alle dine avskyelige av guder, og fordi du ga dem dine barns blod,


text:
vil jeg nåsamle alle dine elskere som hadde glede av deg, både dem du elsket og dem du hatet. Jeg samler dem rundt deg fra alle kanter og viser din nakne kropp for dem, de skal se deg helt naken.


text:
Jeg dømmer deg til å bli straffet for ekteskapsbrudd og drap, jeg rammer deg med blod i harme og sjalusi.


text:
Jeg overgir deg i elskernes hender, og de skal bryte ned din forhøyning og ødelegge dine hauger. De river av deg klærne, tar dine fine smykker og lar deg ligge der naken og avkledd.


text:
De brenner ned husene dine og holder dom over deg for øynene på mange kvinner. Slik gjør jeg ende på ditt horeri, så du ikke lenger kan gi horepenger.


text:
Fordi du glemte dinungdomstid og terget meg med alt dette, skal jeg la gjerningene dine komme over ditt eget hode, sier Herren Gud. Har du ikke også gjort andre skammelige ting i tillegg til alt det avskyelige?


text:
Du er datter av din mor, som ikke brydde seg om mann og barn. Og du er søster av dine søstre, som ikke brydde seg om mennene og barna sine. Moren deres var hetitt og faren amoritt.


text:
Din storesøster er Samaria, som bor med døtrene sine til venstre for deg. Og din lillesøster er Sodoma, som bor med døtrene sine til høyre for deg.


text:
Ikke bare vandret du på deres veier og gjorde de samme avskyelige tingene, etter kort tid handlet du på alle vis verre enn de.


text:
Så sant jeg lever, sier Herren Gud: Din søster Sodoma og døtrene hennes gjorde slett ikke som du og døtrene dine.


text:
Se, dette er synden som din søster Sodoma gjorde seg skyldig i: hovmod. Hun og døtrene hennes hadde nok mat, ro og trygghet. Men hun ga ikke de hjelpeløse og fattige en håndsrekning.


text:
Samaria har ikke syndet halvparten så mye som du. Du har handlet mer avskyelig enn søstrene dine, og med alt det avskyelige har du vist at de er mer rettferdige enn du.


text:
Så må du også ta vanæren på deg, du som ved dine egne synder har talt dine søstres sak. Fordi du har gjort verre ting enn de, er de mer rettferdige enn du. Så skam deg da og bær din vanære, du som har vist at dine søstre er mer rettferdige.


text:
Jeg vender skjebnen for Sodoma og døtrene hennes og for Samaria og døtrene hennes. Og samtidig vender jeg skjebnen for deg.


text:
Din søster Sodoma og døtrene hennes skal få det som før, Samaria og døtrene hennes skal få det som før, og du og døtrene dine skal få det som før.


text:
Det var før din ondskap ble avdekket. På den tiden var du til spott for arameerdøtrene og alle der omkring, for filisterdøtrene som hånte deg på alle kanter.


text:
For så sier Herren Gud: Jeg gjør med deg som du gjorde selv da du foraktet forbannelsen og brøt pakten.


text:
Du skal huske hva du gjorde, og skamme deg når jeg tar søstrene dine, både de som er eldre enn du, og de som er yngre, og gjør dem til dine døtre, enda de ikke er i pakt med deg.


text:
Så skal du huske det og skamme deg, du skal aldri mer åpne munnenav skam, når jeg tilgir deg alt du har gjort, sier Herren Gud.


text:
Du skal si: så sier Herren Gud: Den store ørnen med store vinger og lange vingefjær, med fyldig, fargerik fjærham, kom til Libanon. Den tok toppen av sedertreet,


text:
Så tok den en plante som vokste i landet, og satte den i god jord på et sted med mye vann, plantet den som et piletre.


text:
Den vokste og ble til en vinstokk, frodig, men lav av vekst, så rankene bøyde seg mot ørnen og røttene vokste innunderden. Den ble til en vinstokk som fikk greiner og strakte ut sine kvister.


text:
Men det var en annen stor ørn med store vinger, med mektig fjærham. Og se, vinstokken strakte sine røtter bort mot den, bøyde greinene mot den, for at den skulle gi den mer vann enn jordstykket den var plantet i.


text:
I god jord, ved mye vann, var vinstokken plantet, så den kunne få greiner og bære frukt og bli til en prektig vinstokk.


text:
Si: så sier Herren Gud: Vil den trives? Vil ikke røttene bli revet opp, vinstokken bli ribbet for frukt og hvert friskt skudd tørke ut? Når den tørker, trengs det ingen sterk arm eller mye folk til årykke den opp med roten.


text:
Se, Nå er vinstokken plantet. Men vil den trives? Vil den ikke bare tørke bort når østavinden når den, tørke bort i jorden der den vokste?


text:
Si til den trassige ætten: Skjønner dere ikke hva dette betyr? Si nå: Babel-kongen kom til Jerusalem, tok kongen og stormennene hennes og førte dem med seg til Babel.


text:
Han tok en mann av kongelig ætt og slutteten pakt med ham, med de forbannelser som hører til. Han tok landets stormenn med seg.


text:
Slik skulle riket holdes nede for at det ikke skulle reise seg igjen, men holde pakten med ham og bestå.


text:
Men mannen gjorde opprør mot ham og sendte sine budbærere til Egypt for å skaffe hester og mye folk. Vil dette lykkes? Kan den slippe unna som gjør slikt? Kan han som bryter pakten, slippe fra det?


text:
Så sant jeg lever, sier Herren Gud: I Babel, hos den kongen som gjorde ham til konge, skal han dø. Han foraktet forbannelsen og brøt pakten.


text:
Farao vil ikke støtte ham i krigen med en stor hær og mye folk når fienden kaster opp en voll og bygger skanser for å utrydde mange mennesker.


text:
Han foraktet forbannelsen og brøt pakten. Enda han hadde gitt sitt håndslag, gjorde han alt dette. Han skal ikke slippe unna.


text:
Derfor sier Herren Gud: så sant jeg lever! Fordi han foraktet forbannelsen og brøt pakten med meg, skal jeg la dem ramme hans eget hode.


text:
Jeg spenner ut mitt garn over ham og fanger ham i nettet. Så fører jeg ham til Babel, der holder jeg dom over hans troløshet, for han var troløs mot meg.


text:
Alle som flykter fra troppene hans, skal falle for sverd, og de som blir igjen, skal spres for alle vinder. Da skal dere kjenne at jeg, Herren, har talt.


text:
Så sier Herren Gud: Jeg tar selv en kvist av toppen på en høy seder, fra de øverste greinene river jeg et fint skudd og planter det på et fjell som rager høyt.


text:
På Israels høye fjell planter jeg det. Det skal få greiner og bære frukt og bli til en prektig seder. Alle slags fugler skal bo i det, alt som har vinger, skal holde til i skyggen av greinene på det.


text:
Da skal alle trærne på marken kjenne at jeg, Herren, gjør det høye treet lavt, og det lave gjør jeg høyt. Jeg lar det friske treet tørke, og det tørre lar jeg spire. Jeg, Herren, har talt og vil sette det i verk.


text:
Hvordan kan dere bruke dette ordtaket i Israels land: «Fedrene spiser sure druer, og barna får dårlige tenner.» 


text:
han spiser ikke offerkjøtt på haugeneog løfter ikke øynene til av gudenesom dyrkes i Israels hus. Han krenker ikke sin nestes kone og kommer ikke nær en kvinne når hun er uren.


text:
Han er ikke hard mot noen, men lar skyldneren få pantet sitt tilbake. Han driver ikke med ran og rov, men gir brød til den sultneog klær til den nakne.


text:
Han låner ikke ut mot renter og krever ikke avgift. Han holder sin hånd borte fraurettog dømmer rett i strid mellom mennesker.


text:
Han følger mine forskrifter og holder mine lover i troskap. Han er rettferdig, han skal få leve, sier Herren Gud.


text:
Det kan hende at den rettferdige får en sønn som blir røver og drapsmann og gjør mot en bror noe av dette


text:
som han selv aldri har gjort. Kanskje han til og med spiser offerkjøtt på haugene og krenker sin nestes kone,


text:
er hard mot hjelpeløse og fattige, driver med ran og rov og ikke gir pantsatt gods tilbake, løfter øynene til av gudene, farer med annet avskyelig,


text:
låner ut mot renter og krever avgift –og så skulle han få leve? Nei, han skal ikke få leve! Når han gjør alt dette avskyelige, skal han dø. Hans blod skal komme over ham selv.


text:
Men så kan det hende at han får en sønn som ser alle syndene faren har gjort, og skremmes av det, så han ikke gjør det samme.


text:
Han spiser ikke offerkjøtt på haugene, løfter ikke øynene til av gudenesom dyrkes i Israels hus, krenker ikke sin nestes kone,


text:
er ikke hard mot noen, tar ikke pant og driver ikke med ran og rov, men gir brød til den sultneog klær til den nakne.


text:
Han legger ikke hånd på en hjelpeløs, krever ikke rente og avgift, men lever etter lovene mine og følger forskriftene mine. Han skal ikke dø fordi hans far har syndet. Nei, han skal leve.


text:
Men hans far, somundertrykte, ranet og røvet fra sin bror og gjorde det som ikke er godt blant folket sitt, se, han må selv dø for sin synd.


text:
Dere vil kanskje si: «Hvorfor skal ikke sønnen bære farens skyld?» Men sønnen har gjort det som er rett og rettferdig, han har holdt forskriftene mine og levd etter dem. Han skal få leve.


text:
Den som synder, skal selv dø. En sønn skal ikke bære farens skyld, og en far skal ikke bære sønnens skyld. Den rettferdige skal få igjen for sin rettferd, og den urettferdige skal rammes av sin egenurett.


text:
Men når en urettferdig vender om fra all sin synd, når han holder alle forskriftene mine og gjør det som er rett og rettferdig, da skal han leve og ikke dø.


text:
Det er vel ikke min vilje at den urettferdige skal dø, sier Herren Gud. Nei, jeg vil at han skal vende om fra sine veier og leve.


text:
Men når en rettferdig vender seg bort fra sin rette ferd og gjør urett, alt avskyelig som den urettferdige gjør, skulle han da få leve? Alle de rettferdige gjerninger han har gjort, skal være glemt. For sin troløshet og for sin synd skal han dø.


text:
nå vil dere kanskje si: «Herren går ikke fram på rett vis.» Hør da, Israels hus! Er det jeg som ikke går fram på rett vis? Er det ikke dere som gjør urett?


text:
Når en rettferdig vender seg bort fra sin rette ferd og gjør urett, skal han dø på grunn av dette. For sin egenurett skal han dø.


text:
Men når en urettferdig vender om fra sin urettferdighet og gjør det som er rett og rettferdig, da skal han berge livet.


text:
Israelittene vil kanskje si: «Herren går ikke fram på rett vis.» Men er det jeg som ikke går fram på rett vis? Er det ikke dere som gjør urett?


text:
Derfor, israelitter, skal jeg dømme hver enkelt av dere etter det han har gjort, sier Herren Gud. Vend om, vend om fra alle syndene, så ingen skyld skal felle dere!


text:
Kast fra dere alle syndene dere gjør, og skaff dere et nytt hjerte og en ny ånd! Hvorfor vil dere dø, israelitter?


text:
Hun alte opp en avungene, en ungløve ble den. Den lærte årive i stykker bytte, den åt opp mennesker.


text:
Folkeslag fikk høre om den, og den ble fanget i deres fallgrav. Med nesekroker førte de den til Egypt.


text:
Den gikk blant løver, den ble til en ungløve. Den lærte årive i stykker bytte, den åt opp mennesker.


text:
Den ødela borgene og la byene i ruiner. Landet og alt som fantes der, stivnet av skrekk når den brølte.


text:
Folk fra landene omkring satte da ut sine garn. De spredte dem ut over den, den ble fanget i fallgraven deres.


text:
Med nesekroker fikk de den i bur og førte den til kongen i Babel. Der satte de den i en festning, så brølene ikke skulle høres mer over fjellene i Israel.


text:
Din mor var som en vinstokk i hagen din, plantet ved vann. Den var rik på frukt og fikk mange greiner, for den fikk godt med vann.


text:
Greinene ble så sterke at de kunne brukes til herskerstaver. Høyt vokste den, opp blant skyene, lett synlig fordi den var så høy og hadde så mange greiner.


text:
Men den ble revet opp i harme og kastet til jorden. Østavinden tørket ut frukten. De sterke greinene ble revet av og visnet, ild fortærte dem.


text:
Ild gikk ut fra en grein og fortærte kvistene og frukten. Det finnes ikke lenger en sterk grein som kan være herskerstav. Dette er en likklage, og likklage er det blitt.


text:
Det var i det sjuendeåret, på den tiende dagen i den femte måneden. Noen av Israels eldste kom for åsøke råd hos Herren, og de satte seg framfor meg.


text:
Menneske, tal til Israels eldste og si til dem: så sier Herren Gud: Kommer dere hit for åsøke råd hos meg?så sant jeg lever, sier Herren Gud, jeg lar ikke dere spørre meg om råd.


text:
Vil du dømme dem, menneske, vil du dømme?så gjør dem kjent med alt det avskyelige hos fedrene deres.


text:
Si til dem: så sier Herren Gud: Den gangen jegutvalgte Israel, løftet jeg hånden til ed for Jakobs hus. Jeg ga meg til kjenne for dem i Egypt, jeg løftet min hånd og sa: «Jeg er Herren deres Gud.» 


text:
Den dagen løftet jeg hånden på at jeg ville føre dem ut av Egypt, til et land som jeg haddeutsett for dem, et land som flyter av melk og honning, det herligste av alle land.


text:
Jeg sa til dem: «Enhver må kaste vekk alt det motbydelige som øynene henger ved. Ikke gjør dere urenemed av gudenei Egypt! Jeg er Herren deres Gud.» 


text:
Men de var trassige og nektet å høre på meg. Ingen kastet vekk det motbydelige som øynene hang ved, og de vendte seg ikke bort fra av gudene i Egypt. Da sa jeg at jeg ville øse ut min harme og bruke opp all min vrede på dem der i Egypt.


text:
Jeg gjorde det for mitt navns skyld, for at det ikke skulle vanhelliges for øynene på folkeslagene som de levde blant, de som jeg hadde gitt meg til kjenne for ved å føre dem ut av Egypt.


text:
Jeg ga dem mine forskrifter og gjorde mine lover kjent for dem. Det mennesket som holder dem, skal leve ved dem.


text:
Også mine sabbater ga jeg dem. De skulle være tegn mellom meg og dem. Slik skulle de vite at jeg er Herren, som helliger dem.


text:
Men Israels hus trosset meg i ørkenen. De fulgte ikke forskriftene mine og foraktet lovene mine –enda det mennesket som holder dem, skal leve ved dem. Og sabbatene vanhelliget de grovt. Da sa jeg at jeg ville øse ut min harme over dem i ørkenen og gjøre ende på dem.


text:
Jeg gjorde det for mitt navns skyld, så det ikke skulle van helliges for øynene på de folkeslagene som så at jeg førte israelittene ut.


text:
Da løftet jeg hånden der i ørkenen og sverget at jeg ikke ville føre dem inn i landet jeg hadde gitt dem, det som flyter av melk og honning, det herligste av alle land.


text:
For de foraktet mine lover og fulgte ikke mine forskrifter. Mine sabbater vanhelliget de, for hjertet fulgte etter av gudene deres.


text:
Jeg sa til barna deres i ørkenen: «Følg ikke forskriftene fra fedrene deres, hold ikke lovene deres og gjør dere ikke urene med av gudene deres!


text:
Hold mine sabbater hellige! De skal være et tegn mellom meg og dere, så dere kan vite at jeg er Herren deres Gud.» 


text:
Men barna trosset meg. De fulgte ikke mine forskrifter. De tok ikke vare på mine lover og levde ikke etter dem, enda det mennesket som holder dem, skal leve ved dem. Mine sabbater vanhelliget de. Da sa jeg at jeg ville øse ut min harme over dem og bruke opp min vrede på dem i ørkenen.


text:
Men jeg holdt min hånd tilbake. Jeg gjorde det for mitt navns skyld, så det ikke skulle bli vanhelliget blant de folkeslagene som så at jeg førte israelittene ut.


text:
Så løftet jeg hånden der i ørkenen på at jeg ville spre dem blant folkeslagene og strødem ut i landene.


text:
For de holdt ikke lovene mine, forskriftene mine foraktet de, og sabbatene mine vanhelliget de. Øynene deres hang ved fedrenes av guder.


text:
Jeg gjorde dem urene ved offergavene deres når de bar fram det som kom først ut av mors liv. Det gjorde jeg for å slå dem med skrekk, så de kunne kjenne at jeg er Herren.


text:
Derfor, menneske, skal du tale til Israels hus og si til dem: så sier Herren Gud: Enda en gang hånte fedrene deres meg, troløse som de var.


text:
Jeg førte dem inn i landet som jeg med løftet hånd hadde lovet å gi dem. Men så snart de fikk se en høy haug eller et løvrikt tre, ofret de sine slaktoffer der og bar fram sine offergaver som gjorde meg rasende. Dit kom de med velluktende offer, og der øste de ut sine drikkoffer.


text:
Da spurte jeg dem: «Hva er det med den offerhaugen dere går til?» –Det heter offerhaug den dag i dag.


text:
Derfor skal du si til Israels hus: så sier Herren Gud: Vil dere gjøre dere urene på samme må te som fedrene deres og løpe etter de motbydelige gudene deres med hor i blikket?


text:
Når dere kommer med gaver og lar barna deres gå gjennom ilden, blir dere ennå i dag urene ved alle av gudene. Og så skulle jeg la dere spørre meg om råd, israelitter?så sant jeg lever, sier Herren Gud, jeg lar ikke dere spørre meg om råd.


text:
Det som kommer opp i deres sinn, skal aldri skje! Dere sier: «Vi vil være som andre folkeslag, som slektene i landene, og dyrke stokk og stein.» 


text:
Nei!så sant jeg lever, sier Herren Gud: Jeg skal herske over dere med sterk hånd og utstrakt arm og øse ut min harme.


text:
Jeg skal føre dere ut fra folkene og samle dere fra landene hvor dere er spredt, med sterk hånd og utstrakt arm og øse ut min harme.


text:
Slik som jeg felte dom over fedrene deres i Egypts ørken, skal jeg felle dom over dere, sier Herren Gud.


text:
Jeg skiller ut fra dere dem som er trassige og gjør opprør mot meg. Jeg fører dem bort fra landet hvor de holder til som fremmede, men til Israels land skal de ikke få komme. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
Dere israelitter, så sier Herren Gud: Hver og en kan bare gå og dyrke sine av guder! Men siden skal dere virkelig høre på meg og aldri mer vanhellige mitt hellige navn med offergavene og av gudene deres.


text:
For på mitt hellige fjell, på Israels høyeste fjell, skal hele Israels hus tjene meg, alle som er i landet, sier Herren Gud. Der skal jeg vise dem godvilje, og der skal jeg spørre etter offergavene og førstegrøden som dere bærer fram, alle de hellige gavene deres.


text:
For den gode offerduftens skyld vil jeg vise godvilje mot dere når jeg fører dere ut fra folkene og samler dere fra landene hvor dere Nå er spredt. Gjennom dere viser jeg meg hellig for øynene på folkeslagene.


text:
Dere skal kjenne at jeg er Herren når jeg fører dere til Israels land, landet som jeg med løftet hånd lovet å gi fedrene deres.


text:
Der skal dere huske hvordan dere gikk fram og alt dere gjorde og ble ureneved. Dere skal avsky dere selv fordi dere gjorde så mye ondt.


text:
Dere skal kjenne at jeg er Herren når jeg handler slik med dere for mitt navns skyld, Israels hus, og ikke gjengjelder deres onde ferd og ødeleggende gjerninger, sier Herren Gud.


text:
Si til Negev-skogen: Hør Herrens ord!så sier Herren Gud: Jeg setter fyr på deg, og ilden skal svi av hvert tre i deg, både friske og tørre. Flammene skal ikke slukne, men svi hvert ansikt fra sør til nord.


text:
Si til Israels land: så sier Herren: Se, jeg kommer over deg. Jeg drar sverdet fra sliren og utrydder både rettferdige og urettferdige hos deg.


text:
Fordi jeg vilutryd de så vel rettferdige som urettferdige hos deg, skal sverdet mitt fare ut av sliren mot alle mennesker, fra sør til nord.


text:
Alle mennesker skal kjenne at jeg, Herren, har dratt sverdet fra sliren, og det skal ikke komme tilbake dit.


text:
Men du, menneske, skal stønne som om hoftene knuses. Med bitter smerte skal du stønne rett for øynene på dem.


text:
Og når de sier til deg: Hvorfor stønner du, skal du svare: på grunn av en melding som kommer. Da skal hvert hjerte smelte bort, alle hender bli slappe, hver ånd bli motløs og alle knær bli som vann. Se, det kommer, det skal skje! sier Herren Gud.


text:
kvesset for å slakte, slipt for å blinke som lyn. –Eller skal vi glede oss? Min sønns herskerstav forakter du, hvert tre. –


text:
Sverdet ble gitt til sliping og lagt i hånden. Det ble kvesset og slipt og gitt til den som skal drepe.


text:
Skrik og hyl, du menneske! For sverdet rammer mitt folk og alle Israels fyrster. De er overgitt til sverdet sammen med mitt folk. Derfor skal du slå deg på låret.


text:
For dette er prøven. Hva om du også har foraktet herskerstaven? Det skal ikke skje, sier Herren Gud.


text:
Du menneske, tal profetord og slå hendene sammen! To og tre ganger skal sverdet ramme. Det er et sverd som dreper mange, et veldig drapssverd som trenger dypt inn,


text:
så hjertet skal skjelve og mange skal snuble. Jeg setter et slaktesverd ved alle deres porter. Ve! Det er laget for å lyne, slipt for å slakte.


text:
Du menneske, merk av to veier som sverdet til Babel-kongen kan følge. Begge veiene skal gå ut fra samme land. Og der veiene tar av til byer, skal du sette opp merker


text:
ved veikryssene, så sverdet kan fare til Rabba i ammonittenes land og til Juda, som har Jerusalem til festningsby.


text:
Ved veiskillet der de to veiene begynner, har Babel-kongen stilt seg opp for å ta varsler. Han kaster lodd med piler, søker råd hos terafer og gransker leveren av offerdyr.


text:
I sin høyre hånd har han varselet for Jerusalem. Der skal han stille opp rambukker, åpne munnentil kampskrik og heve stemmen til krigsrop. Han skal stille opp rambukker mot portene, kaste opp en voll og bygge skanser.


text:
I folks øyne er dette et tomt varsel, enda de har fått det stadfestet ved ed. Dette minner dem om skylden som leder til fangenskap.


text:
Derfor, så sier Herren Gud: Dere minner dere selv om skylden dere har, når lovbruddene deres blir åpenbare så synden viser seg i alt dere gjør. Fordi dere er minnet om det, skal dere tas til fange.


text:
Så sier Herren Gud: Bort med turbanen, av med kronen, ikke noe skal bli som det var! Gjør det lave høyt og det høye lavt!


text:
Ruin, ruin, ruin gjør jeg det til. Heller ikke dette skjer før han kommer, han som jeg har overlatt dommen til.


text:
Du menneske, tal profetord og si: så sier Herren Gud om ammonittene og deres spott: Sverd! Sverd! Trukketfor å slakte, slipt for å sluke og lyne.


text:
Mens du får tomme syner og varsler som er løgn, skal det rettes mot halsen på ugudelige forbrytere. Dagen er kommet, tiden for deres endelige straff.


text:
Jeg øser ut min harme over deg og blåser min vredes ild mot deg. Jeg overgir deg til illsinte mennesker, til mestre i ødeleggelse.


text:
Du skal bli til føde for ilden, ditt blod skal flyte i landet, og ingen skal minnes deg mer. For jeg, Herren, har talt.


text:
Du skal si: så sier Herren Gud: Byen som lar blodet flyte i gatene, dens tid kommer. Den har laget seg avgudsbilder og er blitt uren.


text:
Med blodet du lar flyte, fører du skyld over deg, og ved avgudsbildene du lager, blir du uren. Du nærmer deg dine dagers ende, du kommer til dine års slutt. Derfor gjør jeg deg til spott for folkeslagene, til hån for alle landene.


text:
Både nær ved og langt borte skal folk håne deg, du som har skitnet til navnet ditt og er full av forvirring.


text:
En mann gjør avskyelige ting med sin nestes kone, en annen driver hor med sin svigerdatter, og en tredje krenker sin søster, datter av hans egen far.


text:
Hos deg tar de penger for å utøse blod. Du krever renter og avgift, du ut nytter din neste gjennom utpressing. Men meg har du glemt, sier Herren Gud.


text:
Holder hjertet ditt fortsatt stand, er hendene dine fortsatt sterke på den tiden da jeg griper inn mot deg? Jeg, Herren, har talt, og jeg setter det i verk.


text:
Menneske, for meg er Israels hus blitt til slagg. Alle er som kobber, tinn, jern og bly i en smelteovn. Somurenset sølv er de.


text:
Slik man samler sølv, kobber, jern, bly og tinn i en smelteovn og så puster på ilden for å smelte det, skal jeg i min vrede og harme samle dere, legge dere i ovnen og smelte dere.


text:
Som sølvet smeltes i ovnen, slik skal dere også smeltes i den. Da skal dere kjenne at jeg er Herren, og at det er jeg som øser ut min harme over dere.


text:
Dine fyrster ligner brølende løver som river i stykker bytte. De eter mennesker, tar rikdom og kostbare ting og gjør mange til enker der.


text:
Prestene gjør vold på min lov og vanhelliger mine helligdommer. De gjør ikke forskjell på innvidd og uinnvidd. De lærer ikke folk å skille mellom urentog rent. De lukker øynene for mine sabbater. Slik vanæres jeg blant dem.


text:
Lederne i landet lignerulversom river i stykker bytte. De utøser blod og lar liv gå tapt for å skaffe seg urettvinning.


text:
Profetene stryker kalk på veggene for dem. De har tomme syner og spår løgn når de sier: «Så sier Herren Gud», enda Herren ikke har talt.


text:
Folket i landet øver vold, ran og rov. De er harde mot hjelpeløse og fattige og undertrykker innflytterne uten rett.


text:
Jeg har lett blant dem etter en mann som kan bygge opp igjen muren og stille seg i murrevnene for landet så det ikke blir ødelagt. Men jeg har ikke funnet noen.


text:
Så øser jeg ut mitt sinne over dem, med min vredes ild gjør jeg ende på dem. Jeg lar deres gjerninger komme over deres eget hode, sier Herren Gud.


text:
De horet i Egypt, i sin ungdom drev de hor. Der klemte de på brystene deres, der tok de på de jomfruelige brystene.


text:
Den eldste het Ohola, og søsteren het Oholiba. De ble mine, og de fødte sønner og døtre. –Navnet Ohola står for Samaria og Oholiba for Jerusalem.


text:
De var kledd i purpur, stattholdere og stormenn, staute unge menn alle sammen, ryttere høyt til hest.


text:
Hun henga seg til dem i hor, de var alle blant assyrernes fremste menn. Slik gjorde hun seg uren med alle hun lengtet etter, med alle av gudene deres.


text:
Hun holdt ikke opp med horelivet fra tiden i Egypt. Der låde med henne da hun var ung, tok på de jomfruelige brystene og tømte sitt hor ut over henne.


text:
De kledde henne naken, tok sønnene og døtrene hennes og drepte henne med sverd. Hun fikk dårlig rykte på seg blant kvinner, dom ble felt over henne.


text:
Hun lengtet etter assyrerne, stattholdere og stormenn som kom til henne i prektige klær, ryttere høyt til hest, staute unge menn alle sammen.


text:
Men hun fortsatte med horelivet sitt. Hun fikk se bilder av kaldeere, risset inn på veggen med rødt.


text:
De hadde belte om livet og flagrende turbaner. Alle så ut som dyktige krigere. Slik var bildet av Babels menn, de som har Kaldea til hjemland.


text:
Babels menn kom til henne på elskovsleiet og gjorde henne uren med horeriet sitt. Men da hun var blitt uren, brøt hun med dem.


text:
Siden hun drev hor så åpenlyst og kledde seg naken, brøt jeg med henne, slik jeg før hadde brutt med hennes søster.


text:
Du tenkte med lengsel på din skamløseungdom, på det egypterne gjorde med brystene dine, de unge brystene.


text:
Derfor, Oholiba, så sier Herren Gud: Nå egger jeg elskerne dine mot deg, dem som du brøt med. Jeg sender dem mot deg fra alle kanter:


text:
Babels menn, alle kaldeerne, mennene fra Pekod, Sjoa og Koa, og alle assyrerne sammen med dem, staute unge karer, stattholdere og stormenn alle sammen, dyktige krigere og utvalgte menn, alle høyt til hest.


text:
De kommer mot deg fra nord med rullende vogner og en hær av folk. Langskjold og rundskjold og hjelmer stiller de opp mot deg fra alle kanter. Jeg gir dommen over til dem, og de skal dømme deg etter sine lover.


text:
Men deg gir jeg min sjalusi, så de går løs på deg i harme. Nesen og ørene skjærer de av deg, og det som er igjen til slutt, faller for sverd. Dine sønner og døtre tar de, og det som er igjen til slutt, fortæres av ilden.


text:
Slik gjør jeg slutt på det skamløse horelivet som du la deg til i Egypt. Du skal ikke k ikke etter elskerne dine og ikke tenke på egypterne mer.


text:
De skal vise sitt hat mot deg og ta fra deg alt du har strevd for. De lar deg ligge naken og avkledd så din nakenhet og ditt hor blir synlig, ditt skamløse horeliv.


text:
Dette skal de gjøre mot deg fordi du drev hor og la deg etter andre folkeslag og gjorde deg uren med av gudene deres.


text:
Så sier Herren Gud: Din søsters beger skal du drikke, det er både dypt og vidt. Da blir du til latter og spott, for begeret rommer mye.


text:
Du må drikke det ut til siste dråpe og knuse det til skår, og brystene dine skal du kutte opp. For jeg har talt, sier Herren Gud.


text:
Derfor sier Herren Gud: Fordi du glemte meg og vendte meg ryggen, må du også bære følgene av ditt skamløse horeliv.


text:
Herren sa til meg: Menneske, vil du dømme Ohola og Oholiba? Da skal du fortelle dem om alt det avskyelige de har gjort.


text:
De brøt ekteskapet og har blod på hendene. De brøt ekteskapet ved å dyrke av gudene sine, og barna som de hadde født meg, ga de til føde for dem.


text:
Når de hadde slaktet barna sine for av gudene, kom de samme dag inn i helligdommen min og vanhelliget den. Se, dette gjorde de i mitt hus!


text:
De sendte til og med bud etter menn i fjerne land. Det ble sendt en budbærer til dem, og se, da kom de, disse som du hadde du vasket deg for, sminket øynene og pyntet deg for med smykker.


text:
Du satte deg på en prektig seng. Et bord sto dekket foran den, og der satte du fram min røkelse og min olje.


text:
Der inne hørtes lyden av en sorgløs og støyende flokk. Og i tillegg til alle disse menneskene kom drikkebrødre som var hentet fra ørkenen. De kom med armbånd til kvinnene og prektige diadem til å ha på hodet.


text:
De gikk inn til henne. Slik man går inn til en prostituert kvinne, slik gikk de til Ohola og Oholiba, de skamløse kvinnene.


text:
Men rettferdige menn skal dømme dem for brudd på loven om ekteskapet og loven mot å utøse blod. For de har brutt ekteskapet, og de har blod på hendene.


text:
For så sier Herren Gud: Jeg samler en menneskemengde mot dem og gir dem over til angst og plyndring.


text:
Mengden skal steine dem og skamhugge dem med sverd. Sønnene og døtrene deres skal de drepe, og husene skal de brenne.


text:
Jeg gjør slutt på skamløsheten i landet. Alle kvinner skal ta lærdom av det, de skal ikke lenger leve skamløst som dere.


text:
Jeg gir dere igjen for skamløsheten, dere må selv bære straffen for den syndige avgudsdyrkelsen. Da skal dere kjenne at jeg er Herren Gud.


text:
Menneske, skriv opp navnet på denne dagen, nettopp denne dagen! For Babels konge har rykket fram mot Jerusalem på nettopp denne dagen.


text:
Fortell en lignelse til dette trassige folket. Si til dem: så sier Herren Gud: Sett gryta over! Sett den over og hell i vann!


text:
Derfor, så sier Herren Gud: Ve den blodige byen, gryta som har skjolder, og som skjoldene ikke går av. Tøm den, stykke for stykke. Det er ikke kastet lodd om den.


text:
For det fløt blod der i byen. De lot det renne på nakne berget og slo det ikke ut på bakken så jorden kunne dekke det.


text:
For å gi harmen fritt løp, for å få hevn, lot jeg blodet renne på nakne berget så det ikke skulle dekkes til.


text:
La gryta stå tom på glørne til den blir så varm at kobberet gløder. Så skalurenheten smeltes ut av den og skjoldene bli borte.


text:
Du er uren og skamløs. Jeg renset deg, og enda ble du ikke ren. Nå vil jeg ikke rense deg mer før jeg har brukt opp min harme på deg.


text:
Jeg, Herren, har talt. Det kommer, jeg setter det i verk, jeg lar ikke være. Jeg viser ikke medfølelse og angrer ikke. Etter din ferd og dine gjerninger skal du dømmes, sier Herren Gud.


text:
Menneske, se, med ett slag tar jeg fra deg det som gir øynene glede. Men sørg ikke, gråt ikke og fell ingen tårer!


text:
Du skal sukke i stillhet, men du skal ikke holde sørgehøytid over de døde. Bind turbanen på deg og ta sandaler på føttene! Skjul ikke skjegget, og spis ikke brødet folk kommer med!


text:
Jeg talte til folket om morgenen, og om kvelden døde min kone. Neste morgen gjorde jeg som jeg var blitt på lagt.


text:
Da sa folket til meg: «Vil du ikke fortelle oss hva dette har med oss å gjøre? Hvorfor gjør du det?» 


text:
Si til Israels hus: så sier Herren Gud: Se, jeg vil vanhellige min helligdom, deres stolte vern, det som gir øynene glede og som sjelen lengter etter. Sønnene og døtrene som dere forlot, skal falle for sverd.


text:
Bind turbanen om hodet, ta sandaler på føttene! Sørg ikke, gråt ikke! Dere skal visne bort i syndene deres og stønne til hverandre.


text:
Esekiel skal være et varsel for dere. Alt han har gjort, skal dere også gjøre. Når dette skjer, skal dere kjenne at jeg er Herren Gud.


text:
Og du, menneske, den dagen jeg tar fra dem deres vern, deres herlige fryd, det som gir øynene glede og som sjelen bærer på, sønnene og døtrene deres,


text:
Den dagen skal munnendin åpnes foran den som slapp unna. Du skal snakke og ikke lenger være taus. Du skal være et varsel for dem, og de skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Si til ammonittene: Hør ordet fra Herren Gud: så sier Herren Gud: Du sa ha-ha! om min helligdom da den ble vanhelliget, om Israels land da det ble lagt øde, om Judas hus da de gikk i eksil.


text:
Se, derfor vil jeg la folkene fra øst ta deg i eie. De skal slåleir og sette opp boliger hos deg. De skal spise din frukt og drikke din melk.


text:
Rabba gjør jeg til beitemark for kameler, Ammon til hvileplass for småfe. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.


text:
For så sier Herren Gud: Du klappet i hendene, du trampet med føttene, du frydet deg over Israels land i forakt.


text:
Se, derfor løfter jeg hånden mot deg og gir deg til bytte for andre folkeslag. Jegutrydder deg fra folkene, jegutsletter deg fra landene, jeg ødelegger deg. Og du skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Se, derfor åpner jeg Moabs høydedrag ved byene, fra byene til grensen, Bet-Jesjimot, Baal-Meon og Kirjatajim, landets pryd.


text:
Jeg lar folkene fra øst ta landet i eie slik jeg gjorde med ammonittene. Ammonittene skal ikke bli husket blant folkeslagene.


text:
Derfor sier Herren Gud: Jeg løfter hånden mot Edom og utrydder mennesker og dyr. Jeg legger landet øde. Fra Teman til Dedan skal de falle for sverd.


text:
Jeg hevner meg på Edom ved mitt folk Israel, de skal gjøre med Edom etter min vrede og harme. Edom skal få kjenne min hevn, sier Herren Gud.


text:
Så sier Herren Gud: Filisterne tok hevn, de hevnet seg med forakt og herjet for gammelt fiendskaps skyld.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, jeg løfter hånden mot filisterne, jegutrydder kreterne ogutsletter resten av kystens folk.


text:
Jeg tar en hard hevn over dem med flammende straff. De skal kjenne at jeg er Herren når jeg hevner meg på dem.


text:
Menneske, Tyros har sagt om Jerusalem: «Ha-ha! Knust er hun som var en port for folkene, Nå er hun vendt mot meg. Jeg gjør meg rik, hun er lagt øde.» 


text:
Derfor sier Herren Gud: Jeg kommer over deg, Tyros. Jeg lar mange folkeslag slå inn over deg, slik havet lar bølgene slå.


text:
De skal bryte ned mureneomkring Tyros og legge tårnene i grus. Jeg vil feie jorden vekk og gjøre henne til nakent berg.


text:
En tørkeplass for fiskegarn skal hun bli, midt i havet, for jeg har talt, sier Herren Gud. Hun skal bli et bytte for folkeslagene.


text:
For så sier Herren Gud: Se, fra nord sender jeg Nebukadnesar mot Tyros, Babels konge, kongers konge, med hester, vogner og ryttere, en hær av folk.


text:
Døtrene dine ute på marken skal han drepe med sverd. Han skal bygge skanser, kaste opp en voll og reise en mur av skjold mot deg.


text:
Han har så mange hester at støvet fra dem dekker deg. Ved larmen fra ryttere, hjul og vogner rister murenedine når han drar inn gjennom portene slik de rykker inn i en erobret by.


text:
Med hovene av sine hester tråkker han alle gater i stykker. Han dreper ditt folk med sverd, kraftige søyler styrter til jorden.


text:
De røver din rikdom og tar varene som krigsbytte. De bryter murenened og river kostbare hus. Stein, tre og jord kaster de på sjøen.


text:
Jeg gjør deg til nakent berg. En tørkeplass for fiskegarn skal du bli. Du skal ikke bygges opp igjen, for jeg, Herren, har talt, sier Herren Gud.


text:
Så sier Herren Gud til Tyros: Sannelig, kystene skal skjelve av drønnet når du faller, når de så rede stønner, når slaktingen setter i gang hos deg.


text:
Da skal alle fyrstene ved havet stige ned fra tronen, legge kappen bort og ta av seg de fargerike klærne. De kler seg i redsel og setter seg på jorden. De skjelver stadig, slått av skrekk på grunn av deg.


text:
De stemmer i en likklage og sier om deg: Hvordan kunne du gå til grunne, du som fikk ditt folk fra havet, den lovpriste byen som var mektig på sjøen, byen og hennes innbyggere som spredte redsel over alle som bor der.


text:
Nå skjelver kystene, det er dagen for ditt fall, øyene i havet blir slått av skrekk over den enden du fikk.


text:
Så sier Herren Gud: Når jeg gjør deg til en herjet by, lik byer det ikke bor folk i, når jeg lar havdypet slå inn over deg og veldige vann dekker deg,


text:
da fører jeg deg ned til dem som har gått i graven, til fortidens folk. Jeg lar deg bo i landet der nede, det ligner ruiner fra gammel tid, blant dem som har gått i graven, så du ikke vender tilbake og får plass i de levendes land.


text:
Jeg gjør deg til skremsel, du skal ikke være mer. De skal lete etter deg, men du skal aldri mer bli funnet, sier Herren Gud.


text:
Du skal si til Tyros, som ligger ved havets porter og handler med folk på mange kyster: så sier Herren Gud: Tyros, du har sagt: «Jeg er fullkommen i min skjønnhet.» 


text:
De laget årer av eik fra Basan, treverk innlagt med elfenben laget de av sypress fra kitteernes øyer.


text:
Seilet var av fint og fargerikt lin fra Egypt. Det skulle være ditt merke. Solduken var blått og rødt purpur fra Elisja-kysten.


text:
Gebals eldste og klokeste menn var dine skipstømrere. Alle skip og sjøfolk på havet kom til deg for åbytte varer.


text:
Menn fra Persia, Lud og Put var krigere i hæren din. De hengte opp skjold og hjelmer hos deg, de kastet glans over deg.


text:
Menn fra Arvad og din egen hær sto omkring på murene, gammadeere var i dine tårn. De hengte opp skjoldene sine omkring på murene og gjorde deg fullkommen i skjønnhet.


text:
Aram drev handel med deg fordi du hadde alle slags håndverk. Edelstener, rødt purpur og fargerike stoffer, fint lin, koraller og rubiner ga de deg tilbake.


text:
Juda og Israels land handlet med deg. Hvete fra Minnit, hirse og honning, olje og balsam ga de i bytte.


text:
Damaskus drev handel med deg. Du hadde alle slags håndverk, for din rikdom var stor. Vin fra Helbon, ull fra Sahar


text:
Kjøpmenn fra Saba og Rama handlet med deg, den fineste balsam, verdifulle steiner og gull ga de deg tilbake.


text:
de handlet med deg på markedet ditt, praktfulle klær og kapper av purpur, fargerike stoffer, mønstrede tepper og snorer som var tvinnet stramt.


text:
Din rikdom, dine varer og alt du fikk i bytte, sjøfolk og mannskap, skipstømrere og byttehandlere, alle krigerne og hele din hær som er hos deg, synker midt ute på havet den dagen du gå runder.


text:
De raker seg skallet for din skyld, de kler seg i sekkestrie og gråter bittert over deg, en bitter klage.


text:
Med varene du førte inn fra alle hav, mettet du mange folk. Med din store rikdom og alt du byttet til deg, gjorde du konger på jorden rike.


text:
Alle som bor ved kysten, er rystet over deg, håret reiser seg på kongenes hoder, ansiktet er fordreid.


text:
Menneske, si til fyrsten av Tyros: så sier Herren Gud: Fordi ditt hjerte er hovmodig, har du sagt: «Jeg er en gud. Jeg sitter på gudetrone midt ute på havet.» Men du er et menneske og ikke en gud, du har gjort hjertet ditt lik et gudehjerte.


text:
sender jeg mot deg fremmede, brutalefolkeslag. De trekker sverd mot din vakre visdom og vanærer din prakt.


text:
Vil du virkelig si «Jeg er gud» ansikt til ansikt med din morder? Men du er menneske og ikke gud i hendene på dine drapsmenn.


text:
Menneske, stem i en likklage over kongen av Tyros og si til ham: så sier Herren Gud: Du var et bilde på det fullendte, fylt av visdom, fullkommen i skjønnhet.


text:
I Eden, Guds hage, holdt du til. Du var dekket av alle slags dyre steiner: rubin, topas og diamant, krysolitt, onyks og jade, safir, turkisog smaragd. Forgylte kunstverk var dine trommer og fløyter, gjort i stand for deg den dagen du ble skapt.


text:
Du var en salvet kjerub, et vern. Jeg innsatte deg, du holdt til på Guds hellige fjell, blant glødende steiner vandret du.


text:
Din store handel fylte deg med vold, og du tok til å synde. Da støtte jeg deg bort fra gudefjellet og gjorde ende på deg, du vokter og kjerub blant glødende steiner.


text:
Ditt hjerte ble hovmodig fordi du var vakker, du ødela din visdom og din prakt. Da kastet jeg deg til jorden, jeg stilte deg fram for konger så de kunne se på deg.


text:
Med stor skyld og meduretti handel vanhelliget du dine helligdommer. Jeg sendte ild, og den fortærte deg. Jeg gjorde deg til aske på jorden rett for øynene på alle som så deg.


text:
Du skal si: så sier Herren Gud: Se, jeg kommer over deg, Sidon, og viser min herlighet midt i deg. De skal kjenne at jeg er Herren når jeg feller dom over byen og der viser at jeg er hellig.


text:
Jeg sender pest, blod skal flyte i gatene. Der skal de drepes, falle for sverd som rettes mot byen fra alle kanter. Da skal de kjenne at jeg er Herren.


text:
Til Israels hus skal det aldri mer komme torner som river og tistler som stikker, fra alle nabofolk som forakter dem. Da skal de kjenne at jeg er Herren Gud.


text:
Så sier Herren Gud: Når jeg samler Israels hus fra alle folkene som de er spredt blant, da vil jeg gjennom dem vise meg hellig for øynene på folkeslagene. De skal få bo i landet sitt, det som jeg ga min tjener Jakob.


text:
Der skal de bo trygt, bygge hus og plante vinmarker. De skal bo trygt når jeg feller dom over alle nabofolk som forakter dem. Da skal de kjenne at jeg er Herren deres Gud.


text:
tal og si: så sier Herren Gud: Se, jeg kommer over deg, farao, konge i Egypt, storeuhyre som ligger rolig i elvene, du som sier: «Nilen er min, jeg har laget den selv.» 


text:
Jeg setter kroker i kjevene på deg og kleber fisk fra elvene dine fast til skjellene dine. Jeg drar deg opp av elvene, og all fisk fra elvene kleber seg fast til skjellene dine.


text:
Jeg slenger deg ut i ørkenen, deg og all fisken fra elvene. Du skal bli liggende på marken, og ingen skal samle eller sanke deg sammen. Jeg gir deg til føde for jordens ville dyr og for himmelens fugler.


text:
Når de griper deg i hånden, blir du knekket, men du flenger armen på dem. Når de støtter seg på deg, blir du knust, men du gjør alle hofter kraftløse.


text:
Egypt skal bli til ødemark og ørken, de skal kjenne at jeg er Herren. Farao sa: «Nilen er min, jeg har laget den.» 


text:
Derfor kommer jeg mot både deg og elvene dine, jeg gjør Egypt til ruinhaug og ødemark, fra Migdol til Syene, til grensen mot Kusj.


text:
Jeg gjør Egypt til en ødemark blant land som er lagt øde. Byene skal ligge øde blant ruinbyer i førti år. Jeg sprer egypterne blant folkeslagene og strør dem ut i landene.


text:
Da vender jeg skjebnen for egypterne. Jeg fører dem tilbake til Patros, landet de kom fra. Der skal de bli til et lite kongerike.


text:
Det skal bli mindre enn andre riker og aldri mer heve seg over folkeslagene. Jeg gjør dem så få at de ikke kan herske over andre.


text:
Hos dem skal israelittene aldri mer søke tilflukt. De skal bekjenne sin skyld fordi de vendte seg til egypterne. De skal kjenne at jeg er Herren Gud.


text:
Menneske! Nebukadnesar, kongen i Babel, har latt hæren sin streve hardt mot Tyros. Hvert hode er snauet, hver skulderer flådd. Men verken han eller hæren har fått lønn av Tyros for alt strevet.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, någir jeg Egypt til Nebukadnesar, kongen i Babel. Han skal føre bort rikdommene, plyndre og røve, ta bytte og rov. Det skal hæren hans ha i lønn.


text:
Den dagen lar jeg et horn vokse fram i Israels hus. Jeg åpner din munn midt iblant dem. De skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Sverd kommer over Egypt. Rier av angst griper Kusj når egyptere blir drept, når rikdommene blir tatt fra dem og grunn murene jevnet med jorden.


text:
Kusj og Put, Lud og alle ørkenfolk, Kub og menn fra land de står i pakt med, skal falle for sverd sammen med dem.


text:
Så sier Herren: De som støtter Egypt, skal falle. Den stolte makten deres skal gå under. Fra Migdol til Syene skal de falle for sverd, sier Herren Gud.


text:
De skal kjenne at jeg er Herren når jeg setter Egypt i brann, og når alle som hjelper det, blir knust.


text:
På den dagen skal budbærere fra meg dra ut med skip for å skremme det trygge Kusj. Rier av angst griper dem når dagen kommer for Egypt. For se, den kommer!


text:
Så sier Herren Gud: Jeg gjør ende på rikdommene i Egypt med hånden til Nebukadnesar, kongen i Babel.


text:
Han og hans folk med ham, brutale folkeslag, skal føres dit for å herje landet. De skal trekke sverd mot Egypt og fylle landet med falne.


text:
Jeg lar elvene tørke ut og gir landet i hendene på onde. Med fremmedes hånd ødelegger jeg landet og alt som fyller det. Jeg, Herren, har talt.


text:
Så sier Herren Gud: Jeg lar av gudene gå til grunne og gjør ende på fillegudenei Nof. Det skal ikke lenger finnes noen fyrste fra Egypt. Jeg sprer frykt i landet.


text:
I Tahpanhes blir dagen mørk når jeg bryter i stykker herskerstavene i Egypt så den stolte makten tar slutt. Skyer skal dekke byen, døtrene hennes må gå i fangenskap.


text:
Menneske, jeg har brukketarmen på farao, kongen i Egypt. Se, den er ikke forbundet så den kan bli frisk igjen. Ingen har lagt den i fatle så den blir sterk nok til å gripe sverdet.


text:
Derfor sier Herren Gud: Se, jeg kommer mot farao, kongen i Egypt, og brekker begge armene hans, både den sterke og den brukne. Jeg slår sverdet ut av hånden hans.


text:
Jeg styrker armene til kongen i Babel og gir ham mitt sverd i hånden, men faraos armer brekker jeg. Med banesår skal han sukke og stønne foran ham.


text:
Jeg styrker armene til kongen i Babel, men faraos armer skal synke. De skal kjenne at jeg er Herren når jeg legger sverdet mitt i hånden på Babel-kongen og han retter det mot Egypt.


text:
Menneske, si til farao, kongen i Egypt, og til den støyende flokken hans: Hvem ligner du i din storhet?


text:
Se på Assur, en seder på Libanon med vakre greiner, en skyggefull skog, høy av vekst. Kronen rakk opp mellom skyene.


text:
Vannet gjorde sederen stor, den fikk sin vekst fra dypet, derfra gikk strømmene rundt stedet der den var plantet, derfra rant bekkene til alle trær på marken.


text:
Derfor ble den høyere enn alle trær på marken. Den fikk mange greiner, kvistene ble lange av vannet som strømmet så rikt.


text:
Alle fugler under himmelen bygde rede i greinene, alle dyr på marken fødte sine unger under løv verket, og i skyggen av sederen bodde mange folkeslag.


text:
Ingen seder i Guds hage kunne må le seg med den, ingen sypress hadde slike greiner, ingen platan så rikt løvverk. Ikke noe tre i Guds hage var så vakkert som den.


text:
Så vakker hadde jeg gjort den, med en rikdom av greiner, at alle Eden-trær i Guds hage var misunnelige på den.


text:
Derfor sier Herren Gud: Den ble høy av vekst, strakte sin krone opp mellom skyene og ble hovmodig fordi den var høy.


text:
Derfor overga jeg den til høvdingen over folkeslagene, så han kunne gripe inn mot den. På grunn av uretten drev jeg den ut.


text:
Fremmede, brutale folkeslag hogg den ned og lot den ligge. På fjellene og ned i dalene falt greinene. Kvistene lå brukket i alle bekkefar på jorden. Alle jordens folk som bodde i skyggen av den, brøt opp og lot sederen ligge.


text:
Derfor skal ingen trær som står ved vann, vokse for høyt og strekke kronen opp mellom skyene. Ingen som suger vann, skal nå så høyt som dit. For alle er prisgitt døden i landet der nede, blant mennesker som har gått i graven.


text:
Så sier Herren Gud: Den dagen sederen fór ned til dødsriket, lot jeg dypet sørge over den og dekke seg til. Jeg holdt strømmene tilbake, vannmassene ble borte. Jeg kledde Libanon i sørgedrakt, alle trær på marken tørket bort.


text:
Jeg fikk folkeslag til åskjelve av braket da den falt, da jeg førte den ned i dødsriket, til dem som har gått i graven. De fant trøst i landet der nede, alle Eden-trærne, de utvalgte, de beste på Libanon, alle som suget til seg vann.


text:
Også de var gått ned til dødsriket sammen med den, ned til dem som var falt for sverd. De som hadde bodd i skyggen av den, ble sådd ut blant folkeslagene.


text:
Hvem ligner du da blant Eden-trær i ære og storhet? Du skal støtes ned sammen med Eden-trærne til landet der nede. Der skal du ligge blant uomskårne, blant dem som er drept med sverd, det er farao og hele hans støyende flokk, sier Herren Gud.


text:
Menneske, stem i en likklage over farao, kongen i Egypt, og si til ham: Du løve blant folkeslagene, taus er du blitt. Du var somuhyret i sjøen, prustende fór du i elvene dine, du grumset til vannet med føttene og rotet opp mudderi elvene.


text:
Så sier Herren Gud: Jeg kaster garnet mitt over deg mens mange folk er samlet, de skal dra deg opp med noten.


text:
Jeg slenger deg opp på land og kaster deg på marken. Jeg lar alle fugler under himmelen slåseg ned på deg og lar alle dyr på jorden ete seg mette på deg.


text:
Jeg dekker himmelen til når jeg slukkerdeg, stjernene kler jeg i svart. Solen dekker jeg bak skyer, månen kaster ikke lenger lys.


text:
Hvert skinnende lys på himmelen lar jeg svartne for din skyld, jeg sender mørke over landet ditt, sier Herren Gud.


text:
Jeg skaker opp hjertet hos mange folkeslag når jeg bringer deg ødelagt ut blant folkene, til land du ikke kjenner.


text:
Jeg skremmer mange folk med deg, kongene deres grøsser når jeg svinger sverdet foran dem. Hvert øyeblikk skjelver de for livet sitt den dagen du faller.


text:
For kjempers sverd lar jeg flokken din falle, alle er hensynsløse folkeslag. De smadrer egypternes stolthet, hele den støyende flokken blir utryddet.


text:
Jeg gjør ende på alt feet ved de mange vassdragene. De skal ikke lenger grumses til av menneske fot eller dyre klover.


text:
Når jeg gjør Egypt til en ødemark, når landet ligger øde og forlatt, når jeg slår ned alle som bor der, da skal de kjenne at jeg er Herren.


text:
Dette er en likklage, og klages skal det. Folkeslagenes døtre skal klage. Over Egypt og hele flokken der skal de klage, sier Herren Gud.


text:
Menneske, klag over flokken i Egypt, du og folkeslagenes døtre, og før ned de mektige til landet der nede, til dem som har gått i graven!


text:
De skal falle blant menn som blir drept med sverd. Sverdet ble gitt dem, de trakk det mot landet og hele flokken der.


text:
Nede fra dødsriket skal sterke kjemper si om farao og hjelperne hans: «Nå har de gått ned og lagt seg hos uomskårne, drept med sverd.» 


text:
De fikk gravene sine innerst i hulen. Hæren ligger der rundt hans grav. Alle ble drept, de falt for sverd, de som spredte redsel i de levendes land.


text:
Der ligger Elam med hele flokken rundt sin grav. Alle ble drept, de falt for sverd. Uomskårne gikk de til landet der nede. De spredte redsel i de levendes land, nå må de bære sin vanære hos dem som gikk i graven.


text:
Blant drepte fikk han sitt leie, med hele flokken rundt sin grav. Alle er uomskårne, drept med sverd. For de spredte redsel i de levendes land, nå må de bære sin vanære hos dem som gikk i graven, blant drepte ble de lagt.


text:
Der er Mesjek og Tubal med hele flokken rundt sin grav. Alle er uomskårne, drept med sverd. De spredte redsel i de levendes land.


text:
De ligger ikke hos kjempene som faltu omskårne og gikk ned i dødsriket med sine våpen, de som fikk sverdene lagt under hodet, men skylden lå tungt over knoklene. For det sto redsel av kjempene i de levendes land.


text:
Der er Edom med sine konger og alle sine høvdinger. Tross all sin kraft ble de lagt hos dem som ble drept med sverd, de ligger hos uomskårne, hos dem som gikk i graven.


text:
Der er alle fyrstene fra nord og alle de fra Sidon. Det sto redsel av dem, men de måtte gåned til de drepte. Med all sin kraft ble de til skamme. Uomskårne ligger de hos dem som ble drept med sverd. De må bære sin vanære hos dem som gikk i graven.


text:
Farao skal se dem og søke trøst for hele flokken sin. Farao og hele hæren er drept med sverd, sier Herren Gud.


text:
Jeg lot ham spre redsel i de levendes land. Men han skal legges til hvile blantu omskårne, hos dem som ble drept med sverd, både farao og hele den støyende flokken hans, sier Herren Gud.


text:
Menneske, tal til folket ditt og si: Når jeg lar sverd komme over et land, vil folket der ta en av sine egne og sette ham til vaktmann.


text:
Hvis noen som hører hornsignalet, ikke lar seg advare og sverdet kommer og tar ham, skal blodet hans komme over hans eget hode.


text:
Han hørte hornsignalet, men lot seg ikke advare. Derfor skal blodet hans komme over ham selv. Om han hadde latt seg advare, hadde han berget livet.


text:
Det kan hende at vaktmannen ser sverdet komme og ikke blåser i hornet, så folket ikke blir advart. Når sverdet kommer og tar livet av en av dem, skjer det på grunn av skylden hans. Men blodet hans vil jeg kreve av vaktmannens hånd.


text:
Du menneske, jeg har satt deg til vaktmann for Israels hus. Når du hører et ord fra min munn, skal du advare dem fra meg.


text:
Når jeg sier til en urettferdig: «Du urettferdige, du skal dø» og du ikke advarer ham mot det livet han fører, da skal han dø på grunn av sin skyld. Men blodet hans vil jeg kreve av din hånd.


text:
Om du advarer den urettferdige for at han skal vende om fra sin vei, og han likevel ikke vender om, da skal han dø på grunn av sin skyld. Men du har berget livet.


text:
Du menneske, si til Israels hus: Dere sier: «Når våre lovbrudd og synder ligger så tungt på oss at vi råtner, hvordan kan vi da leve?» 


text:
Si til dem: så sant jeg lever, sier Herren Gud, jeg vil ikke at den urettferdige skal dø, men at han skal vende om fra sin vei og leve. Vend om, vend om fra deres onde vei! Hvorfor vil dere dø, Israels hus?


text:
Du menneske, si til folket ditt: Den rettferdiges rettferd skal ikke berge ham den dagen han synder. Og den urettferdiges urett skal ikke felle ham den dagen han vender om fra sin urett. Den rettferdige kan ikke leve ved sin rettferd den dagen han synder.


text:
Når jeg sier om den rettferdige: «Han skal leve», men han stoler på sin rettferd og gjør det onde, da skal alle hans rettferdige gjerninger være glemt. Fordi han gjorde det onde, skal han dø.


text:
Når jeg sier om den urettferdige: «Han skal dø», men han så vender om fra sin synd og gjør det som er rett og rettferdig,


text:
da skal han leve og ikke dø. Kanskje den urettferdige gir tilbake et pant han har tatt, erstatter det han har røvet, og følger livets forskrifter, så han ikke gjør noe ondt.


text:
Ingen av de syndene han gjorde, skal huskesmer. Han har gjort det som er rett og rettferdig, han skal leve.


text:
nå vil vel folket ditt si: «Herren går ikke fram på rett vis.» Men det er deres egen vei som ikke er rett.


text:
Og når den urettferdige vender seg bort fra sin urettog gjør det som er rett og rettferdig, skal han leve på grunn av det.


text:
Dere sier at Herren ikke går fram på rett vis. Jeg vil dømme hver av dere etter hans egne veier, Israels hus.


text:
Det var i det tolvte året etter at vi ble bortført, på den femte dagen i den tiende måneden. Da kom en flyktning fra Jerusalem til meg og sa: «Byen er tatt.» 


text:
Herrens hånd var over meg kvelden før flyktningen kom. Den åpnet munnenmin før han kom til meg om morgenen. Munnen ble åpnet, jeg var ikke stum lenger.


text:
Menneske, de som bor blant disse ruinene i Israels land, de sier: «Abraham var bare én, og enda tok han landet i eie. Vi er mange, og vi har fått det til eiendom.» 


text:
Derfor, si til dem: så sier Herren Gud: Dere spiser kjøtt med blodet i, dere løfter øynene til av gudene deres, dere utøser blod, og så skulle dere få landet i eie?


text:
Dere stoler på sverdet, dere gjør avskyelige ting, dere krenker hverandres kvinner, og så skulle dere få landet i eie?


text:
Du skal si til dem: så sier Herren Gud: så sant jeg lever, de som er blant ruinene, skal falle for sverd. Den som er ute på marken, gir jeg til føde for villdyr, og de som holder til i grotter og huler, skal dø av pest.


text:
Jeg legger landet øde og brakk, det blir slutt på den stolte makten. Israels fjell skal ligge øde, ingen skal ferdes der.


text:
De skal kjenne at jeg er Herren når jeg legger landet øde og brakk på grunn av alt det avskyelige de har gjort.


text:
Du menneske! De av folket ditt som snakker om deg langs husveggene og i døråpningene, sier seg imellom, den ene til den andre: «Kom og hør hva det er for et ord som går ut fra Herren.» 


text:
Så kommer folket mitt til deg i flokk og følge og setter seg foran deg. De hører ordene dine, men lever ikke etter dem. For de lever etter løgnen i sin egen munn, og hjertet deres går etterurettvinning.


text:
Se, du er for dem lik en som synger kjærlighetsviser med vakker stemme til fin musikk. De hører ordene dine, men lever ikke etter dem.


text:
Menneske, tal profetord mot Israels gjetere! Tal profetord og si til dem: så sier Herren Gud: Ve Israels gjetere, som bare gjeter seg selv! Er det ikke sauene de skal gjete?


text:
Ikke har dere styrket de svake, ikke helbredet de syke, ikke forbundetde skadde, ikke hentet tilbake de fordrevne, ikke lett etter de bortkomne, men med makt har dere hersket over dem, og med tvang.


text:
Sauene mine gikk seg vill på alle fjell og høye hauger. De ble spredt ut over hele jorden, ingen spør etter dem og ingen leter.


text:
Så sant jeg lever, sier Herren Gud: Sannelig, sauene mine er blitt til bytte og til føde for alle slags villdyr, for de har ingen gjeter. Gjeterne mine spurte ikke etter sauene. De gjette seg selv, ikke sauene mine.


text:
Så sier Herren Gud: Se, jeg kommer mot gjeterne og krever dem til regnskap for sauene mine. Jeg avsetter dem som sauegjetere. Og de skal ikke lenger få gjete seg selv. Jeg vil berge sauene mine fra gapet deres. De skal ikke være til føde for dem.


text:
Som en gjeter tar seg av sauene sine og er med dem den dagen de blir spredt, slik vil jeg ta meg av sauene mine og berge dem fra alle stedene de kom til da de ble spredt, på den mørke og skytunge dagen.


text:
Jeg vil føre dem ut fra folkene, samle dem fra landene og føre dem inn i deres eget land. Så skal jeg gjete dem på fjellene i Israel, i dalene og overalt hvor de bor i landet.


text:
På gode beitemarker skal jeg gjete dem, de skal ha engene sine på Israels høye fjell. Der skal de hvile i frodige enger. De skal gåpåsaftige beiter på fjellene i Israel.


text:
Jeg vil lete opp de bortkomne, føre tilbake de fordrevne, forbinde de skadde, styrke de syke, vokte de fete og sterke og gjete dem på rett vis.


text:
Dere, min flokk!så sier Herren Gud: Se, jeg dømmer mellom en sau og en annen, mellom værer og bukker:


text:
Er det ikke nok at dere får gåpådet beste beitet, om dere ikke og så skal tråkke ned resten av beitemarkene? Er det ikke nok at dere får drikke det klare vannet, om dere ikke skal grumse til resten med føttene også?


text:
Dere driver bort alle de svake med siden og bogen og stanger dem med hornene til dere får spredt dem og drevet dem ut.


text:
Derfor vil jeg redde flokken min, den skal ikke lenger bli til bytte. Slik skal jeg dømme mellom en sau og en annen.


text:
Jeg vil sette én gjeter over dem, og han skal gjete dem, min tjener David, han skal gjete dem, han skal være deres gjeter.


text:
Jeg, Herren, skal være deres Gud, og min tjener David skal være fyrste blant dem. Jeg, Herren, har talt.


text:
Jeg slutteren fredspakt med dem. Jegutrydder villdyrene i landet, så folk kan bo trygt i ørkenen og sove i skogene.


text:
Jeg velsigner dem og landet omkring min høyde. Jeg lar regnet falle i rett tid, regn til velsignelse skal det være.


text:
Trærne på marken skal bære frukt, jorden skal gi sin grøde, og folk skal bo trygt i sitt land. De skal kjenne at jeg er Herren når jeg brekker stengene på åket deres og berger dem fra slavedriverne.


text:
De skal ikke lenger være et bytte for folkeslagene, og villdyrene skal ikke ete dem. De skal bo trygt, og ingen skal skremme dem.


text:
Jeg lar planter vokse opp som det går gjetord om, ingen i landet skal lenger rives bort av sult. Aldri mer må de tåle spott fra folkeslagene.


text:
De skal kjenne at jeg, Herren deres Gud, er med dem, og at de er mitt folk, Israels hus, sier Herren Gud.


text:
Du skal si til det: så sier Herren Gud: Se, jeg kommer mot deg, Se'ir-fjell, jeg løfter hånden mot deg og legger deg øde og brakk.


text:
Byene dine legger jeg i ruiner, og selv skal du bli til ødemark. Da skal du kjenne at jeg er Herren.


text:
Fordi du bar på gammelt fiendskap, overga du israelittene til sverdet daulykken rammet dem, da de fikk sin endelige straff.


text:
Derfor, så sant jeg lever, sier Herren Gud, jeg lar deg blø, og blod skal forfølge deg. Fordi du ikke hatet blod, skal blod forfølge deg.


text:
Jeg fyller Edoms fjell med drepte. På alle hauger, i daler og bekkefar faller de som blir drept med sverd.


text:
Derfor, så sant jeg lever, sier Herren Gud: Jeg skal gjøre med deg som du selv gjorde i din vrede og misunnelse fordi du hatet dem. Jeg skal gi meg til kjenne blant dem når jeg dømmer deg.


text:
Du skal vite at jeg, Herren, har hørt alle hånsordene som du talte mot fjellene i Israel da du sa: «Ødemark! Vi har fått dem til føde.» 


text:
Fordi du gledet deg da Israels eiendom ble lagt øde, gjør jeg det samme mot deg. Se'ir-fjellet og hele Edom skal bli til ødemark. De skal kjenne at jeg er Herren


text:
Derfor skal du tale profetord og si: så sier Herren Gud: De har herjet og jaget dere fra alle kanter så dere er blitt andre folkeslags eiendom. Dere er på alles lepper, folk hvisker om dere.


text:
Derfor, fjell i Israel, hør ordet fra Herren Gud!så sier Herren Gud til fjellene og haugene, til bekkefarene og dalene, til de øde ruinene og de forlatte byene, som er plyndret og spottet av de andre folkeslagene rundt omkring.


text:
Derfor sier Herren Gud: Sannelig, jeg taler i min brennende sjalusi mot de andre folkeslagene og mot hele Edom. Av hjertets lyst og med sjels forakt gjorde de mitt land til sin eiendom, til beiteland og bytte.


text:
Derfor skal du tale profetord om Israels land og si til fjellene og haugene, til bekkefarene og dalene: så sier Herren Gud: Se, jeg taler i sjalusi og harme fordi dere må tåle spott fra andre folk.


text:
Jeg lar dere få mange mennesker og dyr. De skal bli mange og være fruktbare. Jeg lar det bo folk hos dere som i gamle dager og gjør vel mot dere, mer enn før. Dere skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Igjen lar jeg mennesker ferdes på dere, mitt folk Israel skal ta deg i eie. Du skal være deres eiendom. Og du skal aldri mer gjøre dem barnløse.


text:
Jeg lar deg ikke lenger høre spott fra folkeslagene, du skal ikke lenger måtte bære folks forakt, og du skal ikke lenger gjøre folket ditt barnløst, sier Herren Gud.


text:
Menneske, da israelittene bodde i landet sitt, gjorde de deturentmed sin ferd og sine gjerninger. I mine øyne var det somurenhet ved menstruasjon.


text:
Så øste jeg ut min harme over dem fordi de utøste blod i landet og gjorde deturentmed av gudene sine.


text:
Jeg spredte dem blant folkeslagene, og de ble strødd ut i landene. Jeg dømte dem etter deres ferd og gjerninger.


text:
Men overalt hvor de kom blant folkeslagene, vanhelliget de mitt hellige navn. For det ble sagt om dem: «Dette er Herrens folk, men de måtte dra ut av hans land.» 


text:
Derfor skal du si til Israels hus: så sier Herren Gud: Jeg griper ikke inn for deres skyld, Israels hus, men for mitt hellige navns skyld, det som dere har vanhelliget blant folkeslagene dere kom til.


text:
Jeg vil hellige mitt store navn, som er vanhelliget blant folkeslagene, det som dere vanhelliget blant dem. Folkeslagene skal kjenne at jeg er Herren, sier Herren Gud, når jeg gjennom dere viser meg hellig for øynene på dem.


text:
Jeg henter dere fra folkeslagene, samler dere fra alle landene og fører dere hjem til deres eget land.


text:
Jeg stenker rent vann på dere, så dere blir rene. Jeg renser dere for allurenhet og for alle av gudene.


text:
Jeg gir dere et nytt hjerte, og en ny ånd gir jeg inni dere. Jeg tar steinhjertet ut av kroppen deres og gir dere et kjøtthjerte i stedet.


text:
Jeg gir min Ånd i dere og gjør at dere følger forskriftene mine, holder lovene mine og lever etter dem.


text:
Da skal dere få bo i det landet jeg ga fedrene deres. Dere skal være mitt folk, og jeg skal være deres Gud.


text:
Jeg befrir dere fra allurenhet. Så kaller jeg kornet fram og gjør grøden stor; jeg gir dere ikke sult.


text:
Jeg gir trærne mye frukt og marken stor avling, så dere ikke mer møter forakt blant folkeslagene fordi dere sulter.


text:
Da skal dere tenke på deres onde veier, på deres gjerninger som ikke var gode. Dere skal forakte dere selv for syndene og det avskyelige dere gjorde.


text:
Det er ikke for deres skyld jeg griper inn, det skal dere vite, sier Herren Gud. Dere skal kjenne spott og skam på grunn av deres ferd, Israels hus.


text:
Så sier Herren Gud: Den dagen jeg renser dere for alle syndene deres, lar jeg dere bo i byene, og ruinene skal bygges opp igjen.


text:
De skal si: Denne jorden som låøde, er blitt som Edens hage. Og byene som lå i ruiner, øde og i grus, ligger som faste borger.


text:
De folkene som er igjen omkring dere, skal få kjenne at jeg, Herren, har bygd opp igjen det som lå i grus, og plantet der jorden låøde. Jeg, Herren, har talt og vil sette det i verk.


text:
Så sier Herren Gud: også denne bønnen fra Israels hus vil jeg oppfylle for dem: Jeg gjør dem tallrike som en saueflokk.


text:
Som flokken av hellige sauer, som sauene i Jerusalem på høytidsdagene, slik skal byene som lå i ruiner, fylles med en flokk av mennesker. Og de skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Herrens hånd kom over meg. Ved Herrens ånd førte han meg ut og satte meg ned i en dal som var full av knokler.


text:
Han førte meg omkring blant dem. Se, det låen stor mengde knoklerutover dalen, og de var helt tørre.


text:
Da sa han til meg: «Menneske, kan disse knoklene bli levende igjen?» Jeg svarte: «Min Herre og Gud, det vet bare du.» 


text:
Jeg fester sener på dere, legger på kjøtt, trekker hud over og gir dere åndedrett så dere blir levende. Da skal dere kjenne at jeg er Herren.» 


text:
Jeg talte profetord, slik jeg hadde fått på bud om. Se, jeg profeterte, og det begynte åbuldreog skjelve. Knoklene la seg inn mot hverandre, knokkel mot knokkel.


text:
Da sa han til meg: «Tal profetord til ånden! Menneske, tal profetisk og si til ånden: så sier Herren Gud: Kom, ånd, fra de fire vindretninger og blås på disse drepte så de blir levende.» 


text:
Jeg talte profetord, slik han hadde befalt meg. Da kom det ånd i dem, så de ble levende. De reiste seg opp og sto på føttene. Det var en umåtelig stor hær.


text:
Så sa han til meg: Menneske, disse knoklene er hele Israels folk. Hør hva de sier: «Våre knokler er tørket inn, vårt håp er knust. Det er ute med oss!» 


text:
Tal derfor profetord og si til dem: så sier Herren Gud: Se, mitt folk, jeg åpner gravene deres og lar dere stige opp av grav. Så fører jeg dere til Israels land.


text:
Mitt folk, dere skal kjenne at jeg er Herren når jeg åpner gravene deres og lar dere stige opp av grav!


text:
Jeg gir dere min ånd så dere blir levende, og lar dere finne hvile i deres eget land. Da skal dere kjenne at jeg, Herren, har talt og satt det i verk, sier Herren.


text:
Du menneske, ta deg en trestokk og skriv på den: «For Juda og israelittene, hans venner.» Ta så en annen stokk og skriv på den: «For Josef –Efraims stokk –og hele Israels hus, hans venner.» 


text:
–da skal du svare: så sier Herren Gud: Se, jeg tar Josefs trestokk som er i Efraims hånd og hos Israels stammer, hans venner, og setter den sammen med Judas stokk. Så gjør jeg dem til én stokk, de blir til én i min hånd.


text:
Du skal si til dem: så sier Herren Gud: Se, jeg henter israelittene fra de folkeslagene de dro bort til. Jeg samler dem fra alle kanter og fører dem til deres eget land.


text:
Så gjør jeg dem til ett folk i landet, på fjellene i Israel. De skal alle ha en og samme konge. De skal ikke lenger være to folkeslag og ikke mer være delt i to kongeriker.


text:
Da skal de ikke mer gjøre segurenemed av gudene sine og alt det motbydelige og alle syndene sine. Jeg vil berge dem fra alle stedene hvor de levde i synd, jeg vil gjøre dem rene. De skal være mitt folk, og jeg skal være deres Gud.


text:
Min tjener David skal være konge over dem, og de skal alle ha én gjeter. De skal følge lovene mine og holde forskriftene mine, så de lever etter dem.


text:
Så skal de få bo i landet som jeg ga min tjener Jakob, og som deres fedre bodde i. De skal bo i det for alltid, både de og deres barn og barnebarn. Og min tjener David skal være deres fyrste for alltid.


text:
Jeg slutteren fredspakt med dem; det skal være en evig pakt. Jeg lar dem bli mange, og jeg setter min helligdom hos dem for alltid.


text:
Folkeslagene skal kjenne at jeg er Herren som gjør Israel hellig, når min helligdom er hos dem for alltid.


text:
Jeg fører deg omkring, og jeg setter kroker i kjevene dine. Så fører jeg deg ut med hele din hær, med hester og ryttere, alle sammen i prektige klær, en veldig flokk med langskjold og rundskjold, alle væpnet med sverd.


text:
Gomer med alle sine tropper, Togarmas hus lengst i nord med alle sine tropper, mange folk er med deg.


text:
Når lang tid er gått, skal du kalles ut. Når årene er omme, skal du komme til et land som er berget fra sverdet, til et folk som er samlet fra mange folkeslag på fjellene i Israel, som lenge låøde. De er ført ut fra folkeslagene, alle bor trygt.


text:
Du skal trekke opp som et stormvær, du skal komme som en sky og dekke landet, du og alle troppene dine og mange folk med deg.


text:
Du skal si: «Mot et land uten vern drar jeg opp, jeg går mot fredelige folk som bor trygt. Alle bor de uten murer. Bommer og porter finnes ikke.» 


text:
Du vil rane og røve, ta bytte og rov og vende din hånd mot ruinersom igjen er bebodd, mot et folk som er samlet fra andre folkeslag, som er i ferd med å skaffe seg buskapog gods, der de bor på verdens navle.


text:
Folk fra Saba og Dedan, kjøpmenn fra Tarsis og alle ungløvene der skal si til deg: «Er det for åplyndre du kommer? Er det for årøve du samler hæren din, for å føre bort sølv og gull, ta buskapog gods og rane til deg et veldig bytte?» 


text:
Derfor skal du tale profetord, menneske, og si til Gog: så sier Herren Gud: Sannelig, den dagen, når mitt folk Israel bor trygt, da skal du få vite om det.


text:
Da skal du komme fra ditt sted lengst i nord, du og mange folk med deg, alle til hest, en stor flokk og en tallrik hær.


text:
Du skal dra opp mot mitt folk Israel som en sky for å dekke landet. I de siste dager skal det skje: Jeg fører deg mot mitt land. Folkeslagene skal lære meg å kjenne når jeg gjennom deg, Gog, viser meg hellig for øynene på dem.


text:
Så sier Herren Gud: Var det ikke deg jeg talte om i gamle dager gjennom mine tjenere, Israels profeter? I år etter år profeterte de på den tiden at jeg skulle føre deg mot dem.


text:
I min sjalusi og brennende harme sier jeg: Sannelig, den dagen skal det komme et kraftig jordskjelv over Israels land.


text:
Da skal de skjelve for meg, fiskene i havet, fuglene under himmelen og dyrene på marken, alt kryp som det kryr av på jorden, og alle menneskene som bor på jorden. Fjellene skal styrte sammen, berghyllene skal falle ned og alle murenefalle i grus.


text:
Da kaller jeg sverd over ham på alle mine fjell, sier Herren Gud. Den ene skal rette sverd mot den andre.


text:
Jeg straffer ham med pest og blod. Høljende regn og haglsteiner, ild og svovel lar jeg regne over ham og hans tropper og over alle folkene som er med ham.


text:
Slik viser jeg meg stor og hellig og gir meg til kjenne for øynene på mange folkeslag. De skal kjenne at jeg er Herren.


text:
Du menneske, tal profetord mot Gog og si: så sier Herren Gud: Se, jeg kommer mot deg, Gog, du storfyrste over Mesjek og Tubal!


text:
Jeg snur deg rundt og driver deg av sted. Jeg henter deg fra landet lengst i nord og fører deg opp på fjellene i Israel.


text:
På fjellene i Israel skal du falle, du og alle troppene dine og folkene som er med deg. Jeg gir deg til føde for alle slags rovfugl og villdyr.


text:
Jeg vil gjøre mitt hellige navn kjent blant mitt folk Israel. Jeg vil ikke la mitt hellige navn vanhelliges mer. Da skal folkeslagene kjenne at jeg, Herren, er hellig i Israel.


text:
Da skal de som bor i Israels byer, gå ut. De skal sette fyr på våpnene og brenne opp både rundskjold og langskjold, buer og piler, klubberog spyd. De skal fyre med dem i sju år.


text:
De trenger ikke hente ved fra marken og ikke hugge av skogene, for de holder ilden ved like med våpnene. De skal plyndre dem som plyndret dem, og røve dem som røvet dem, sier Herren Gud.


text:
Den dagen gir jeg Gog et gravsted i Israel, i Abarim-dalen, «de veifarendes dal», øst for sjøen. Dalen skal stenge veien for de veifarende. Der skal de gravlegge Gog og hele hans flokk, og dalen skal kalles Gog-flokkens dal.


text:
Hele folket i landet skal gravlegge dem og få ære av det den dagen jeg viser min herlighet, sier Herren Gud.


text:
For at landet skal bli rent, skal de sette noen menn til stadig å dra gjennom landet. De skal gravlegge dem somunderveis ble liggende igjen på marken.


text:
Når de drar gjennom landet og får øye på en menneskeknokkel, skal de sette et merke ved siden av den til graverne kommer og gravlegger den i Gog-flokkens dal.


text:
Du menneske, så sier Herren Gud: Si til fuglene, alt som har vinger, og til alle ville dyr: Kom sammen, ja, samles fra alle kanter til det offeret som jeg slakter for dere, et stort slaktoffer på fjellene i Israel. Dere skal få ete kjøtt og drikke blod.


text:
Kjøtt av helter skal dere ete, og blod av jordens fyrster skal dere drikke, som var de værer og lam, bukkerog okser, gjøfe fra Basan, alle sammen.


text:
Dere skal ete fett til dere blir mette og drikke blod til dere blir drukne av offeret som jeg slakter for dere.


text:
Ved mitt bord skal dere bli mette av hester og ryttere, av helter og alle slags krigere, sier Herren Gud.


text:
Jeg vil vise min herlighet blant folkeslagene. Alle folkeslag skal se min dom som jeg fullbyrder, og min hånd som jeg legger på dem.


text:
Og folkeslagene skal forstå at Israels hus ble bortført på grunn av sine synder. Fordi de var troløse mot meg, skjulte jeg ansiktet for dem og overga dem i fiendens hender, så de alle falt for sverd.


text:
Derfor sier Herren Gud: nå vil jeg vende Jakobs skjebne og være barmhjertig mot hele Israels hus. Jeg brenner av lidenskap for mitt hellige navn.


text:
De skal glemme sin vanære og all sin troløshet mot meg når de bor trygt i sitt land og ingen skremmer dem.


text:
Når jeg fører dem tilbake fra folkene og samler dem fra fiendelandene, vil jeg gjennom dem vise meg hellig for øynene på mange folkeslag.


text:
Da skal de kjenne at jeg er Herren deres Gud. Jeg sendte dem i eksil til folkeslagene, men fører dem igjen sammen i deres eget land. Jeg lar ingen av dem bli tilbake der.


text:
Jeg vil ikke lenger skjule ansiktet for dem, for jeg øser ut min Ånd over Israels hus, sier Herren Gud.


text:
I det tjuefemte året etter at vi hadde gått i eksil, ved nyttår, på den tiende dagen i måneden, i det fjortende året etter at byen var tatt, på nettopp denne dagen kom Herrens hånd over meg og førte meg dit.


text:
I syn fra Gud tok han meg med til Israel og satte meg ned på et meget høyt fjell. Der var det mot sør en bygning som lignet en by.


text:
Han førte meg dit. Og se, en mann, lik bronse å se til, sto i porten med linsnor og må lestav i hånden.


text:
Mannen sa til meg: Menneske, se med øynene og hør med ørene og legg deg på hjertet alt det jeg viser deg; for du er ført hit for å se. Alt det du ser, skal du fortelle til Israels hus.


text:
Se! Utenfor tempelet gikk det en mur på alle kanter. I hånden hadde mannen en må lestav, seks alen lang, hver alen en håndsbredd lenger enn vanlig. Han målte murverket. Det var én må lestav tykt og én må lestav høyt.


text:
Så kom han til porten som vender mot øst. Han gikk opp trappen og målte terskelen i porten: én må lestav bred. Den første terskelen var altsåén må lestav bred.


text:
Hvert siderom var én må lestav langt og én må lestav bredt. Mellom rommene var det fem alen. Terskelen til porthallen som vendte mot tempelet, var én må lestav.


text:
Det var tre rom på hver side av østporten, og alle hadde samme mål. også pilarene på hver side hadde samme mål.


text:
Foran rommene på hver side var det rekkverk, hvert på én alen. Hvert siderom var seks ganger seks alen.


text:
Så målte han portrommet fra taket av det ene siderommet til taket av det andre. Avstanden var tjuefemalen. Døråpningene vendte mot hverandre.


text:
Omkring i hele portrommet var det trange vinduer mellom pilarene i siderommene. også inne i porthallen var det vinduer overalt. Pilarene hadde palmeornamenter.


text:
Så førte han meg til den ytre forgården. Se, det var laget rom og lagt steinheller i hele forgården. Det var tretti rom på steingulvet.


text:
Han målte avstanden fra den ytre porten til den indre forgården. Den var hundrealen i øst og i nord.


text:
Siderommene, tre på hver side, pilarene og porthallen hadde de samme må lene som i den første porten. Lengden var femti alen og bredden tjuefem.


text:
Vinduene, porthallen og palmene der var like store som i porten mot øst. Sju trappetrinn førte dit opp. Porthallen låinnenfor.


text:
Inn til den indre forgården var det en port rett overfor porten mot nord, slik det også var i øst. Fra port til port målte han hundrealen.


text:
Så førte mannen meg mot sør. Og se, der var det en port som vendte mot sør. Han målte pilarene og porthallen der. De hadde samme mål som de andre.


text:
Det var vinduer i porten og porthallen overalt, og de var som de andre vinduene. Porten var femti alen lang og tjuefemalen bred.


text:
Sju trappetrinn førte dit opp. Porthallen låinnenfor. Pilarene hadde palmeornamenter, ett på hver side.


text:
Det var en port til den indre forgården mot sør. Han målte avstanden fra port til port mot sør til hundrealen.


text:
Så førte han meg til den indre forgården gjennom porten i sør. Han målte sørporten, og den hadde samme mål som de andre.


text:
Siderom, pilarer og porthall hadde samme mål som de andre. Det var vinduer overalt i porten og porthallen. Porten var femti alen lang og tjuefemalen bred.


text:
Porthallen vendte ut mot den ytre forgården. Pilarene hadde palmeornamenter. Åtte trappetrinn gikk dit opp.


text:
Han førte meg til den indre forgården mot øst. Han målte porten, og den hadde samme mål som de andre.


text:
Siderom, pilarer og porthall hadde samme mål som de andre. Det var vinduer overalt i porten og porthallen. Den var femti alen lang og tjuefemalen bred.


text:
Porthallen vendte ut mot den ytre forgården. Pilarene hadde palmeornamenter på hver side. Åtte trappetrinn gikk dit opp.


text:
Siderom, pilarer og porthall hadde samme mål, og det var vinduer overalt. Lengden var femti alen og bredden tjuefem.


text:
Porthallen vendte ut mot den ytre forgården. Pilarene hadde palmeornamenter, ett på hver side. Åtte trappetrinn gikk dit opp.


text:
I porthallen sto det to bord på hver side til å slakte brennofferet, syndofferet og skyldofferet på.


text:
På den ene siden, utenfor trappen til portåpningen mot nord, sto det to bord. også på den andre siden av porthallen sto det to bord.


text:
De fire bordene for brennofferet var av tilhuggetstein. De var halvannen alen lange, halvannen alen brede og én alen høye. På dem la de redskapene som de slaktet brennoffer og slaktoffer med.


text:
I den indre forgården, utenfor den indre porten, lå det to rom. Det ene låved nordporten, vendt mot sør. Det andre låved østporten, vendt mot nord.


text:
Og rommet som vender mot nord, er for prestene som har altertjeneste. Dette er Sadok-sønnene, de av Levis sønner som trer fram for Herren og gjør tjeneste for ham.» 


text:
Han målte forgården. Den var firkantet, hundrealen lang og hundrealen bred. Foran tempelet sto alteret.


text:
Så førte han meg til tempelets forhall og målte pilarene. De var fem alen på hver side. Portåpningen var tre alen på hver side.


text:
Forhallen var tjue alen lang og tolv alen bred. Ti trappetrinn førte dit opp. Det sto søyler ved pilarene, en på hver side.


text:
Døråpningen var ti alen bred, og veggene på hver side var fem alen. Han målte hallen, den var førti alen lang og tjue alen bred.


text:
Så gikk han inn i det indre rommet og målte pilarene ved døråpningen til to alen. Åpningen var seks alen og sideveggene sju alen brede.


text:
Han målte lengden av rommet til tjue alen og bredden mot hallen til tjue alen. Og han sa til meg: «Dette er Det aller helligste.» 


text:
Han målte tempelveggen, den var seks alen tykk. Bredden på sidebygget som gikk rundt hele tempelet, var fire alen.


text:
Siderommene lå i tre etasjer, det ene over det andre, i alt tretti. De låinn mot tempelveggen. I tempelveggen var det fremspring som feste for siderommene omkring. Ingen fester gikk inn i selve tempelveggen.


text:
En bred gang gikk rundt og opp til siderommene. For gangen steg omkring tempelbygningen. Derfor var bygningen bred i høyden. Slik kom man nedenfra og helt opp gjennom den mellomste etasjen.


text:
Jeg så at det var en forhøyning omkring tempelet som fundament for siderommene. Den målte en hel må lestav, seks alen, ut til kanten.


text:
Siderommene hadde dører ut mot den åpne plassen, en dør mot nord og en mot sør. Muren omkring plassen var fem alen tykk.


text:
Bygningen som vendte mot den inngjerdede plassen mot vest, var sytti alen bred. Veggen i bygningen var fem alen tykk helt rundt og nitti alen lang.


text:
Han målte tempelet. Det var hundrealen langt. også den inngjerdede plassen med bygning og vegger var hundrealen lang.


text:
Så målte han lengden av bygningen ut mot den inngjerdede plassen på baksiden. Med avsatsene på hver side var det i alt hundrealen. Den indre tempelhallen og forhallen ut mot forgården


text:
hadde tak. Langs de bordkledde gangene over fundamentet var det trange vinduer i tre etasjer. Veggene var bordkledd fra bakken og opp til vinduene


text:
Et menneskeansikt vendte mot palmen fra den ene siden og et løveansikt fra den andre. Slike bilder var det overalt i tempelet.


text:
et alter av tre, tre alen høyt og to alen langt. Det hadde hjørner, sokkel og vegger av tre. Han sa til meg: «Dette er det bordet som står foran Herrens ansikt.» 


text:
På dørbladene til tempelhallen var det bilder av kjeruber og palmer, slik som på veggene. På utsiden av forhallen var det en himling av tre.


text:
Det var trange vinduer og palmeornamenter på begge sider i forhallen, i tempelets siderom og på himlingene.


text:
Så førte han meg nordover til den ytre forgården, til rommene mot den inngjerdede plassen på nordsiden av bygningen,


text:
Ut mot den tjue alen brede delen av den indre forgården og steingulveti den ytre forgården var det tre avsatser.


text:
Foran rommene gikk det en gangvei innover, ti alen bred og hundrealen lang. Rommene hadde inngang mot nord.


text:
De øverste rommene var smale, for avsatsene tok mer plass fra dem enn fra rommene i midten og nederst i bygningen.


text:
For det var tre etasjer, men de hadde ingen søyler som i forgårdene. Derfor var de øverste rommene mindre enn de midtre og de nederste.


text:
slik at lengden av rommene som vendte mot den ytre forgården, var femti alen, mens de som vendte mot tempelet, var hundrealen.


text:
der muren mot forgården begynte. også i sør, mot den inngjerdede plassen og mot bygningen, lå det rom,


text:
og foran dem en vei. I lengde og bredde lignet de rommene på nordsiden. Og de haddeutganger og innganger som de, var bygd på samme må te


text:
og hadde samme slags dører. Døren til rommene i sør låved begynnelsen av veien som gikk langs muren, veien der man kom inn fra øst.


text:
Han sa til meg: «Rommene i nord og i sør som ligger mot den inngjerdede plassen, det er de hellige rommene hvor prestene som trer fram for Herren, spiser de aller helligste offergavene. Der skal de også oppbevare de aller helligste gavene og grødeofferet, syndofferet og skyldofferet, for det er et hellig sted.


text:
Når prestene har gått inn dit, må de ikke gå fra det hellige stedet og ut i den ytre forgården før de har lagt fra seg klærne som de gjorde tjeneste i, for de er hellige. De skal ta på seg andre klær, og så kan de gådit folket er.» 


text:
Da han var ferdig med åmåle det indre tempelområdet, førte han meg ut gjennom porten som vender mot øst, og målte det hele på alle kanter.


text:
Alle fire sidene målte han. Rundt tempelområdet var det en mur, fem hundrealen lang og fem hundrealen bred. Muren skulle skille mellom hellig og ikke hellig.


text:
Og se, herligheten til Israels Gud kom fra øst med et drønn som av store vannmasser, og jorden strålte av hans herlighet.


text:
Det synet jeg fikk se, lignet synet jeg hadde da han kom for åødelegge byen, og det jeg hadde ved Kebar-elven. Jeg kastet meg ned med ansiktet mot jorden.


text:
Da løftet ånden meg opp og førte meg til den indre forgården. Og se, Herrens herlighet fylte tempelet!


text:
Han sa til meg: Menneske, dette er stedet for min trone og stedet for mine fotsåler. Her vil jeg bo blant israelittene til evig tid. Israels hus skal ikke lenger gjøre mitt hellige navnurent, verken de eller kongene deres, slik de gjorde med sitt horeri og med likene av kongene sine når de døde.


text:
De satte sin dørstokk ved min dørstokk og sin dørstolpe inntil min dørstolpe, så det bare var en vegg mellom meg og dem. De gjorde mitt hellige navnurentmed alt det avskyelige de foretok seg. Derfor fortærte jeg dem i min vrede.


text:
Men nå skal de ta bort fra meg både horeriet og likene av kongene sine. Så vil jeg bo blant dem til evig tid.


text:
Du menneske, fortell Israels hus om tempelet, så de kan skamme seg over sin synd. De skal må le opp grunnflaten.


text:
Og hvis de skammer seg over alt de har gjort, skal du gjøre dem kjent med tempelets form og grunnplan, utganger og innganger og alle forskriftene og lovene for det. Skriv alt opp for øynene på dem så de kan gi akt på hele loven og alle forskriftene og følge dem.


text:
Dette er loven om tempelet: Hele området på toppen av fjellet skal være det aller helligste. Se, dette er loven om tempelet.


text:
Dette er må lene for alteret, må lt med den alen som er en håndsbredd lengre enn den vanlige. En renne var én alen dyp og én alen bred, og kanten rundt var ett fingerspenn. Dette er sokkelenunderalteret:


text:
Fra rennen på bakken og opp til den nederste avsatsen var det to alen, og bredden var én alen. Fra den lille avsatsen opp til den store var det fire alen, og bredden var én alen.


text:
Avsatsen var fjorten alen lang og fjorten alen bred, firkantet. Kanten rundt var en halv alen, og rennen omkring var én alen. Altertrappen vendte mot øst.


text:
Han sa til meg: Menneske, så sier Herren Gud: Dette er forskriftene for alteret som gjelder fra den dagen det blir laget, så man kan ofre brennoffer og stenke blod på det.


text:
Til de levittprestene som er av Sadoks ætt, de som trer fram og gjør tjeneste for meg, sier Herren Gud, skal du gi enungokse som syndoffer.


text:
Du skal ta noe av blodet og stryke det på de fire alterhornene, på de fire hjørnene av avsatsen og på kanten omkring. Slik skal du ta bort synd fra alteret og gjøre soning for det.


text:
Så skal du ta syndofferoksen og brenne den på det fastsatte stedet ved tempelet, utenfor selve helligdommen.


text:
Neste dag skal du føre fram en geitebukk uten feil som syndoffer. Med den skal de ta bort synd fra alteret slik de gjorde det med oksen.


text:
Når du er ferdig med å ta bort synd, skal du føre fram enungokse av storfeet og en vær av småfeet, begge uten feil.


text:
Du skal føre dem fram for Herren. Prestene skal strøsalt på dem og ofre dem som brennoffer til Herren.


text:
I sju dager skal du daglig lage til en geitebukk som syndoffer. også enungokse av storfeet og en vær av småfeet, uten feil, skal de ofre.


text:
Når disse dagene er til ende, skal prestene den åttende dagen og alltid siden lage til brennofrene og fredsofrene deres på alteret. Da skal jeg vise dere godvilje, sier Herren Gud.


text:
Herren sa til meg: Denne porten skal være lukket. Den skal ikke åpnes, og ingen må komme inn gjennom den. Herren, Israels Gud, har gått inn gjennom porten, derfor skal den være lukket.


text:
Men fyrsten kan –fordi han er fyrste –sitte der og holde måltid for Herrens ansikt. Han skal gå inn gjennom portens forhall, og samme vei skal han gå ut.


text:
Så førte han meg gjennom nordporten til plassen foran tempelet. Jeg så, og se! –Herrens herlighet fylte Herrens hus. Da kastet jeg meg ned med ansiktet mot jorden.


text:
Herren sa til meg: Menneske, se med øynene, hør med ørene og legg deg på hjertet alt jeg sier deg om alle forskriftene og lovene som gjelder Herrens hus. Legg merke til inngangen til huset og alleutgangene fra helligdommen.


text:
Du skal si til det trassige Israels hus: så sier Herren Gud: Nå er det nok av de avskyelige handlingene deres, Israels hus!


text:
Dere lot fremmede, uomskårne på både hjerte og lem, komme inn og være i min helligdom. Slik vanhelliget dere mitt hus mens dere bar fram for meg mat, fett og blod. Dere brøt min pakt med alt det avskyelige dere gjorde.


text:
Dere tok dere ikke av tjenesten med mine hellige ting, men satte andre til å gjøre tjeneste i helligdommen i stedet for dere.


text:
Så sier Herren Gud: Ingen fremmed, uomskåret på hjerte og lem, får komme inn i min helligdom, ingen av de fremmede som bor blant israelittene.


text:
Men de levittene som forlot meg da Israel forvillet seg bort fra meg og fulgteavgudene sine, de må bære sin skyld.


text:
De skal være tjenere i min helligdom, vokte portene til huset og gjøre tjeneste i huset. De skal slakte brennoffer og slaktoffer for folket og ståtil tjeneste for dem.


text:
Fordi de gjorde tjeneste for dem foran av gudene deres og fikk Israel til åfalle i synd, løfter jeg min hånd mot dem, sier Herren Gud. De må bære sin skyld.


text:
De får ikke komme nær meg og gjøre prestetjeneste og ikke komme nær mine hellige ting, det aller helligste. De skal bære vanæren for alt det avskyelige de har gjort.


text:
Men levittprestene av Sadoks ætt, som tok seg av tjenesten i min helligdom da israelittene forvillet seg bort fra meg, de skal tre fram og tjene meg. De skal ståfor mitt ansikt og bære fett og blod fram for meg, sier Herren Gud.


text:
De skal gå inn i min helligdom, der de skal tre fram til mitt bord og tjene meg. Slik skal de gjøre tjeneste for meg.


text:
Når de går inn gjennom portene til den indre forgården, skal de ta på seg linklær. De må ikke ha på seg noe av ull når de gjør tjeneste i portene til den indre forgården eller inne i tempelet.


text:
Turbaner av lin skal de ha på hodet og bukserav lin om hoftene. De må ikke binde om seg noe som gjør at de svetter.


text:
Når de så går ut i den ytre forgården, forgården der folket er, skal de ta av seg klærne som de gjorde tjeneste i, og legge dem i de hellige rommene. De skal ta på seg andre klær så de ikke gjør folket hellig med klærne sine.


text:
De må ikke gifte seg med en enke eller en skilt kvinne, men bare med jomfruer av Israels hus. Men de kan ta enken etter en prest.


text:
De skal lære mitt folk forskjellen mellom hellig og ikke hellig og forklare dem forskjellen mellomurentog rent.


text:
I rettssaker skal de opptre som dommere; de skal dømme folket etter mine bud. På alle mine høytider skal de følge mine lover og forskrifter, og de skal holde mine sabbater hellige.


text:
En prest må ikke gå inn til døde så han blir uren. Bare når det gjelder far eller mor, sønn eller datter, bror ellerugiftsøster, kan de gjøre segurene.


text:
Og den dagen han igjen går inn i helligdommen, i den indre forgården, for å gjøre tjeneste i helligdommen, skal han bære fram syndoffer for seg, sier Herren Gud.


text:
Dette er arven de skal ha: Jeg er deres arv. Dere skal ikke gi dem jordeiendom i Israel. Jeg er deres eiendom.


text:
Av grødeofferet, syndofferet og skyldofferet kan de spise, og alt som er lagtunderbann i Israel, skal tilhøre dem.


text:
Det beste av all førstegrøde og alle offergaver dere gir, skal prestene ha. Det første av brøddeigen skal dere gi til presten. Da skal det hvile velsignelse over ditt hus.


text:
Når dere kaster lodd og fordeler landet som eiendom, skal dere skille ut et tjuefemtusen alen langt og tjue tusen alen bredt stykke som hellig gave til Herren. Det skal være hellig så langt det strekker seg.


text:
Av dette skal et firkantet stykke på fem hundreganger fem hundrealen høre helligdommen til. Og femti alen omkring det skal være beitemark.


text:
Av hele dette området skal du må le opp et stykke som er tjuefemtusen alen langt og ti tusen alen bredt. Der skal helligdommen stå, det aller helligste.


text:
Dette stykket er en hellig del av landet. Det skal tilhøre prestene som gjør tjeneste i helligdommen, de som trer fram og tjener Herren. Det skal gi plass til husene deres og være beitemark for helligdommen.


text:
Et jordstykke, tjuefemtusen alen langt og ti tusen alen bredt, skal tilhøre levittene, som er tempeltjenere. Der kan de ha byer å bo i.


text:
Som eiendom for byen skal dere gi et stykke som er fem tusen alen bredt og tjuefemtusen alen langt, langs det som er satt av til helligdommen. Det skal tilhøre hele Israels hus.


text:
Fyrsten skal ha land på begge sider av jordstykket som tilhører helligdommen, og av byens eiendom, langs begge disse områdene, både vestover på vestsiden og østover på østsiden. Det skal være så langt som en av de delene stammene få r, fra grensen i vest til grensen i øst.


text:
Dette er det landet han skal ha til eiendom i Israel. Da skal mine fyrster aldri merundertrykke mitt folk, men overlate jorden til Israels hus, stamme for stamme.


text:
Så sier Herren Gud: Nå er det nok, dere fyrster i Israel! Hold opp med vold og herjing og gjør det som er rett og rettferdig! Hold opp med å drive mitt folk fra gård og grunn, sier Herren Gud.


text:
En efa og en bat skal ha samme mål, slik at både en bat og en efa er tidelen av en homer. må let skal fastsettes etter homeren.


text:
En sjekel skal være tjue gera. Fem sjekel skal være fem sjekel, ti sjekel skal være ti, og femti sjekel skal dere regne for en mine.


text:
Dette er offergaven dere skal gi: en sjettedels efa av hver homer hvete og en sjettedels efa av hver homer bygg.


text:
Av småfeet skal dere gi ett lam for hver to hundrefra de saftige beitene i Israel. De skal være til grødeoffer, brennoffer og fredsoffer, til soning for folket, sier Herren Gud.


text:
Fyrsten har ansvar for brennoffer, grødeoffer og drikkoffer på festene, nymånedagene og sabbatene, på alle høytidsdagene i Israels hus. Han skal sørge for syndoffer, grødeoffer, brennoffer og fredsoffer til soning for Israels hus.


text:
Så sier Herren Gud: Den første dagen i den første måneden skal du ta enungokse uten feil. Slik skal du ta bort synd fra helligdommen.


text:
Presten skal ta noe av blodet fra syndofferdyret og stryke det på dørstolpene i tempelet, på de fire hjørnene av alteravsatsen og på dørstolpene i porten til den indre forgården.


text:
Det samme skal du gjøre den sjuendedagen i måneden for dem som har syndet av vanvare eller iuvitenhet. Slik skal dere gjøre soning for huset.


text:
Den fjortende dagen i den første måneden skal dere holde påske. Under sjudagersfesten skal det spisesusyret brød.


text:
De sju dagene festen varer, skal han lage til brennoffer til Herren, hver dag sju okser og sju værer uten feil, og som syndoffer en geitebukk hver dag.


text:
Som grødeoffer skal han bære fram en efa mel til en okse, en efa til en vær og en hin olje til hver efa.


text:
Ogsåunderfesten på den femtende dagen i den sjuendemåneden skal han bære fram syndoffer og brennoffer, grødeoffer og olje, slik som på de andre sju dagene.


text:
Så sier Herren Gud: Porten til den indre forgården, den som vender mot øst, skal være lukketpåde seks arbeidsdagene. Men på sabbatsdagen og nymånedagen skal den åpnes.


text:
Når fyrsten kommerutenfra gjennom forhallen i porten, skal han stille seg ved en av portstolpene. Mens prestene bærer fram hans brennoffer og fredsoffer, skal han bøye seg og tilbe på terskelen i porten og så gå ut. Porten skal ikke lukkesfør om kvelden.


text:
Brennofferet som fyrsten bærer fram for Herren på sabbatsdagen, skal være seks lam uten feil og en vær uten feil.


text:
Grødeofferet skal være en efa mel til væren, til lammene det han har for hånden, og en hin olje til hver efa.


text:
Som grødeoffer skal han gi en efa mel tilungoksen, en efa til væren, til lammene så mye han har råd til, og en hin olje til hver efa.


text:
Når folket i landet trer fram for Herrenunderhøytidene, skal den som kommer inn gjennom nordporten for å tilbe, gå ut gjennom sørporten, og den som kommer inn gjennom sørporten, skal gå ut gjennom porten mot nord. De skal ikke gå tilbake gjennom porten der de kom inn, men gå ut på motsatt side.


text:
På festene og høytidene skal grødeofferet være en efa tilungoksen, en efa til væren, til lammene det som er for hånden, og en hin olje til hver efa.


text:
Når fyrsten bærer fram et frivillig offer, enten et brennoffer eller et fredsoffer, et frivillig offer for Herren, skal den østvendte porten åpnes for ham. Han skal bære fram sitt brennoffer eller fredsoffer slik han gjør på sabbatsdagen. Så skal han gå ut, og porten skal lukkesetter ham.


text:
Hver dag skal du ofre et årsgammelt lam uten feil som brennoffer til Herren. Hver morgen skal du ofre det.


text:
I tillegg til dette skal du hver morgen bære fram en sjettedels efa mel som grødeoffer og en tredjedels hin olje til åblande i finmelet. Grødeofferet til Herren er en fast og evig ordning.


text:
Så sier Herren Gud: Når fyrsten gir noen av sønnene sine en gave av sin eiendom, skal den tilhøre sønnene; de får den til odel og eie.


text:
Men gir han en av tjenerne sine en gave av sin eiendom, skal den være hans til frigivelsesåret, da skal den gå tilbake til fyrsten. Hans jordeiendom skal være bare for sønnene.


text:
Fyrsten må ikke ta jord fra folket så han driver noen bort fra deres eiendom. Bare av egen eiendom kan han gi sønnene arv, for at mitt folk ikke skal jages bort fra sin eiendom.


text:
Han førte meg gjennom inngangen ved siden av porten til prestenes rom i helligdommen, de som vender mot nord. Og se, der var det et sted lengst mot vest.


text:
Han sa til meg: «Dette er stedet hvor prestene skal koke skyldofferet og syndofferet og bake grødeofferet. De må ikke bære det ut i den ytre forgården så de gjør folket hellig.» 


text:
Så førte han meg ut til den ytre forgården og rundt til de fire hjørnene. Og se, i hvert hjørne var det et gårdsrom.


text:
I de fire hjørnene lå det slike smågårdsrom, førti alen lange og tretti alen brede. Alle fire hadde samme mål.


text:
Han førte meg tilbake til tempelinngangen. Og se, vann strømmet utunderterskelen på østsiden av tempelet; for tempelfasaden vender mot øst. Vannet rant ned på høyre side av tempelet, sør for alteret.


text:
Han førte meg ut gjennom nordporten, og der ute fulgtehan meg rundt til den ytre porten som vender mot øst. Og se, vannet sildret fram på høyre side.


text:
Mannen gikk østover med en må lesnor i hånden. Han målte opp tusen alen. Så lot han meg gå gjennom vannet; det nådde meg til anklene.


text:
Han målte opp tusen til og lot meg gå gjennom vannet; det nådde meg til knærne. Så målte han opp ytterligere tusen og lot meg gå gjennom vannet; det nådde meg til hoftene.


text:
Igjen målte han opp tusen alen. Nåvar det en elv som jeg ikke kunne vade over, for vannet hadde steget til en elv der man måtte svømme; den lot seg ikke vade.


text:
Han sa til meg: «Dette vannet renner til områdene i øst og ned på Araba-sletten. Når det renner ut i sjøen, blir vannet der friskt.


text:
Alle levende vesener som det kryr av overalt hvor denne elven renner, skal få leve. Der skal det bli mengder av fisk. For hvor dette vannet kommer, blir alt friskt og levende, alt som er der elven renner.


text:
Det skal ståfiskere fra En-Gedi til En-Eglajim. Der skal det være tørkeplass for garn. Det skal finnes fisk av samme slag som i Storhavet, i store mengder.


text:
På hver side av elven skal det vokse alle slags trær til å spise av. Løvet på dem skal ikke visne, og frukten skal ikke ta slutt. Hver må ned skal de bære ny frukt, for vannet de få r, kommer fra helligdommen. Frukten skal tjene til føde og bladene bringe helse.» 


text:
Så sier Herren Gud: Dette er grensene når dere deler landet mellom Israels tolv stammer: Josef skal ha to deler.


text:
Dere skal ta det i eie, den ene like mye som den andre. Med løftet hånd lovet jeg å gi det til deres fedre, og nå skal landet tilfalle dere til odel og eie.


text:
Grensen går fra havet til Hasar-Enon. I nord ligger Damaskus-området og Hamat-området. Dette er nordgrensen.


text:
I øst: mellom Havran og Damaskus, mellom Gilead og Israels land, danner Jordan grense helt til sjøen i øst, til Tamar. Dette er østgrensen.


text:
I Negev, mot sør: Fra Tamar til vannet ved Meribat-Kadesj og videre langs elveleiet til Storhavet. Dette er grensen i Negev, mot sør.


text:
Dere skal fordele det som eiendom mellom dere og innflytterne som bor blant dere og har fått barn blant dere. De skal være for dere som innfødte israelitter. Sammen med dere skal de få tildelt eiendom blant Israels stammer.


text:
Dette er navnene på stammene: Lengst i nord, i retning Hetlon, Lebo-Hamat og Hasar-Enon –med Damaskus-området i nord, mot Hamat –fra øst til vest: Dan skal ha én del.


text:
Langs Judas område, fra øst til vest, ligger det stykket som dere skal skille ut, tjuefemtusen alen bredt og like langt som hver av de andre delene, fra øst til vest. Helligdommen skal ligge midt i det.


text:
Det hellige området skal tilhøre prestene. De skal ha et stykke som i nord er tjuefemtusen alen langt, i vest ti tusen bredt, i øst ti tusen bredt og i sør tjuefemtusen langt. Helligdommen skal ligge midt i det.


text:
De hellige prestene av Sadoks ætt tok seg av tempeltjenesten for meg. De fór ikke vill sammen med israelittene slik levittene gjorde.


text:
De skal ha sin del av det stykket som er skilt ut av landet, den aller helligste delen, langs levittenes område.


text:
Og levittene skal ha et stykke langs prestenes område, tjuefemtusen alen langt og ti tusen bredt. Det hele skal være tjuefemtusen langt og tjue tusen bredt.


text:
De skal ikke selge noe av dette eller bytte det bort eller overdra den beste delen av landet til andre, for den er hellig for Herren.


text:
Det fem tusen alen brede området som er igjen av det tjuefemtusen alen lange området, skal tilhøre byen og ikke være hellig, men brukes til boliger og beitemarker. Byen skal ligge midt i det.


text:
Dette er må lene på byen: nordsiden fire tusen fem hundrealen, sørsiden fire tusen fem hundre, østsiden fire tusen fem hundreog vestsiden fire tusen fem hundre.


text:
Det skal være beitemarker til byen, i nord to hundreog femti alen, i sør to hundreog femti, i øst to hundreog femti og i vest to hundreog femti.


text:
Det som er igjen langs det hellige området, er ti tusen alen mot øst og ti tusen mot vest. Avlingen derfra skal være til brød for arbeiderne i byen.


text:
Hele området skal være tjuefemtusen alen ganger tjuefemtusen, et kvadrat. Dere skal skille ut det hellige området sammen med byens eiendom.


text:
Det som er igjen på begge sider av det hellige området og byens eiendom, skal fyrsten ha: fra det tjuefemtusen alen lange området til grensen i øst, og vestover fra det tjuefemtusen alen lange området til grensen mot havet, langs stammenes deler. Det skal tilhøre fyrsten. Detutskilte, hellige området og det hellige huset midt i det,


text:
sammen med levittenes eiendom og byens eiendom, skal ligge mellom det som tilhører fyrsten. Det som ligger mellom Judas og Benjamins områder, tilhører fyrsten.


text:
Langs Gads område, langs grensen i Negev, mot sør, skal grensen gå fra Tamar til vannet ved Meribat-Kadesj, langs elveleiet til Storhavet.


text:
Dette er landet dere skal fordele mellom Israels stammer til odel og eie; dette er de delene stammene skal ha, sier Herren Gud.


text:
er det tre porter mot nord. Byportene skal ha navn etter Israels stammer: Rubensport, Judas port og Levis port.


text:
På østsiden, som må ler fire tusen fem hundrealen, er det tre porter: Josefs port, Benjamins port og Dans port.


text:
På sørsiden, som må ler fire tusen fem hundrealen, er det tre porter: Simons port, Jissakars port og Sebulonsport.


text:
På vestsiden, som må ler fire tusen fem hundrealen, er det tre porter: Gads port, Asjers port og Naftalis port.


text:
I det tredje året Jojakim var konge i Juda, kom Nebukadnesar, kongen i Babel, til Jerusalem og beleiret byen.


text:
Herren overga Juda-kongen Jojakim i hans hender, sammen med noe avutstyret fra Guds hus. Nebukadnesar tok det med til Sinear-landet, til sin guds hus. Han satte tempelutstyret i skattkammeret til sin gud.


text:
Kongen sa til Aspenas, hoffsjefen, at han skulle hente noen israelitter som var av kongeætt eller av fornem familie,


text:
unge guttersom var uten feil på kroppen og vakre å se til, kyndige i all slags visdom, kunnskapsrike og lærenemme, skikket til å gjøre tjeneste i kongens slott. Han skulle lære dem opp i kaldeernes skrifter og språk.


text:
Kongen bestemte at de hver dag skulle få spise maten og drikke vinen fra kongens bord. I tre år skulle de få opplæring, og deretter skulle de tre inn i kongens tjeneste.


text:
Hoffsjefen ga dem nye navn. Daniel kalte han Beltsasar, Hananja kalte han Sjadrak, Misjael kalte han Mesjak, og Asarja kalte han Abed-Nego.


text:
Daniel bestemte seg for at han ikke ville gjøre seg uren med maten og vinen fra kongens bord. Han ba hoffsjefen om å få slippe å gjøre seg uren.


text:
Men hoffsjefen sa til Daniel: «Jeg frykter at min herre kongen, som har bestemt hva dere skal spise og drikke, skal synes at dere ikke ser så friske ut som de andre gutten e på deres alder, og da har dere satt livet mitt i fare hos kongen.» 


text:
Så kan du sammenligne vårtutseende med de unge gutten e som spiser av maten fra kongens bord, og behandle tjenerne dine ut fra det du da får se.» 


text:
Da de ti dagene var gått, viste det seg at de så bedre og sunnere ut enn de gutten e som hadde spist av maten fra kongens bord.


text:
Gud ga de fire gutten e kunnskap og kyndighet i alle skrifter og all slags visdom. Og Daniel skjønte seg på alle slags syner og drømmer.


text:
Da tiden kongen hadde fastsatt, var til ende og de skulle føres fram for ham, førte hoffsjefen dem fram for Nebukadnesar.


text:
Kongen snakket med dem, og det fantes ingen som kunne må le seg med Daniel, Hananja, Misjael og Asarja. Og de trådte inn i kongens tjeneste.


text:
Hver gang kongen spurte dem til råds i saker som krevde visdom og forstand, fant han dem ti ganger visere enn alle drømmetydere og åndemanere i hele riket.


text:
I det andre året Nebukadnesar var konge, hadde han drømmer som gjorde hamurolig til sinns så han ikke fikk sove.


text:
Da sa kongen at drømmetyderne, åndemanerne, trollmennene og stjernetyderne skulle innkalles for å fortelle ham hva han hadde drømt. De kom og trådte fram for kongen.


text:
Stjernetyderne svarte kongen på arameisk: «Lenge leve kongen! Fortell tjenerne dine drømmen, så skal vi fortelle deg tydningen.» 


text:
Da sa kongen til stjernetyderne: «Dette er min faste beslutning: Hvis dere ikke forteller meg både drømmen og tydningen, skal dere huggesi biter, og husene deres skal legges i grus.


text:
Men hvis dere forteller meg både drømmen og tydningen, skal dere få rike gaver og stor ære av meg. Fortell meg derfor drømmen og tydningen!» 


text:
De svarte for annen gang: «Bare kongen nåforteller sine tjenere drømmen, så skal vi fortelle deg tydningen.» 


text:
Kongen tok til orde og sa: «Jeg skjønner nok at dere prøver åvinne tid, fordi dere ser at min beslutning står fast:


text:
Hvis dere ikke kan fortelle meg drømmen, er det bare én dom som gjelder for dere. Men dere er blitt enige om ålure meg med løgn og bedrag til tidene forandrer seg. Derfor: Si meg drømmen, så jeg forstår at dere kan fortelle meg tydningen!» 


text:
Stjernetyderne tok til orde og sa til kongen: «Det finnes ikke det menneske på jorden som kan fortelle kongen dette. For aldri har noen konge, hvor stor og mektig han enn var, krevd noe slikt av en drømmetyder, åndemaner eller stjernetyder.


text:
Det kongen krever, er så vanskelig at ingen kan fortelle ham det, bortsett fra gudene, som ikke har sin bolig blant de dødelige.» 


text:
Kongen ble fra seg av raseri over dette og befalte at man skulle gjøre ende på alle vismennene i Babel.


text:
Forordningen om at vismennene skulle drepes, ble sendt ut, og de lette også etter Daniel og vennene hans for ådrepe dem.


text:
Da vendte Daniel seg med kloke og velvalgte ord til Arjok, sjefen for kongens livvakt, som hadde dratt ut for ådrepe vismennene i Babel.


text:
Han tok til orde og spurte Arjok, kongens befalingsmann: «Hvorfor har kongen gitt denne strenge forordningen?» Da forklarte Arjok saken for Daniel.


text:
De skulle be Gud i himmelen om å vise barmhjertighet og åpenbare dette mysteriet, så Daniel og vennene hans ikke skulle gå til grunne sammen med resten av vismennene i Babel.


text:
Han tok til orde og sa: Velsignet er Guds navn fra evighet til evighet! For visdommen og styrken er hans.


text:
Han lar år og tider skifte, avsetter konger og innsetter konger. Han gir de vise visdom og de forstandige forstand.


text:
Deg, mine fedres Gud, takker og priser jeg, for du har gitt meg visdom og styrke. Nå har du gjort kjent for meg det vi ba om, det kongen vil vite, har du gjort kjent for oss.


text:
Så gikk Daniel til Arjok, som hadde fått befaling av kongen om å gjøre ende på vismennene i Babel. Han sa til ham: «Gjør ikke ende på vismennene i Babel. Før meg fram for kongen, så skal jeg fortelle kongen tydningen.» 


text:
Da skyndte Arjok seg og førte Daniel fram for kongen og sa til ham: «Blant jødene som er her i eksil, har jeg funnet en mann som kan fortelle kongen tydningen.» 


text:
Kongen tok til orde og spurte Daniel, som ble kalt Beltsasar: «Er du i stand til å fortelle meg både drømmen som jeg har sett, og tydningen?» 


text:
Daniel tok til orde og svarte kongen: «Mysteriet som kongen spør om, kan ingen vismann eller åndemaner, drømmetyder eller tegntyder fortelle kongen.


text:
Men det finnes en Gud i himmelen som åpenbarer mysterier. Han har kunngjort for kong Nebukadnesar hva som skal skje i de siste dager. Dette er drømmen og synene du hadde i hodet mens du lå i sengen:


text:
Da du lå i sengen, konge, kom det opp tanker om hva som skal skje i fremtiden. Han som åpenbarer mysterier, fortalte deg det som skal skje.


text:
Det er ikke fordi jeg har større visdom enn alle andre som lever, at dette mysteriet er blitt åpenbart for meg, men for at kongen skal få vite tydningen, så du får kjenne ditt hjertes tanker.


text:
Konge, i synet så du en kolossal statue. Den var stor og strålte sterkt. Den sto framfor deg og så skremmende ut.


text:
Mens du så på, ble en stein revet løs, uten at noen hånd rørte ved den, og den traff statuen på føttene som var av jern og leire, og knuste dem.


text:
Da ble alt sammen knust, både jernet og leiren, bronsen, sølvet og gullet. Det ble som agner fra treskeplassen om sommeren. Vinden tok det, og det fantes ikke mer. Men steinen som hadde truffetstatuen, ble til et stort fjell som fylte hele jorden.


text:
Menneskene, hvor de enn bor, dyrene på marken og fuglene under himmelen, alle har han gitt i din hånd, og han har satt deg til hersker over dem. Du er hodet av gull.


text:
Men etter deg skal det oppstået annet kongerike, svakere enn ditt, og så et tredje rike, av bronse, som skal herske over hele jorden.


text:
Det fjerde riket skal være sterkt som jern. Slik jernet knuser og ødelegger alt, skal det knuse og slå i stykker alle de andre, lik jern som slår i stykker.


text:
Føttene og tærne som du så, var dels av pottemakerleire og dels av jern. Slik skal riket være delt. Det skal være noe av jernets styrke i det. Du så jo at jernet var blandet med leire.


text:
At tærne dels var av jern og dels av leire, betyr at riket delvis skal være sterkt og delvis skjørt.


text:
Slik jernet du så, var blandet med leire, slik skal mennesker blande seg til én slekt. Men de skal likevel ikke holde sammen, like lite som jern kan blande seg med leire.


text:
Men i disse kongenes dager skal himmelens Gud opprette et rike som aldri i evighet skal gå til grunne og ikke bli overgitt til noe annet folk. Det skal knuse og gjøre ende på alle de andre rikene, men selv skal det beståtil evig tid.


text:
Du så jo at en stein ble revet løs fra fjellet, uten at noen hånd rørte ved den, og den knuste jernet, bronsen, leiren, sølvet og gullet. Den store Gud har nåkunngjort for kongen det som skal skje i fremtiden. Drømmen er sann, og tydningen er på litelig.» 


text:
Da kastet kong Nebukadnesar seg ned med ansiktet mot jorden og tilba Daniel. Han befalte at de skulle bære fram offer og røkelse for ham.


text:
Kongen tok til orde og sa til Daniel: «Sannelig, deres gud er gud over alle guder og herre over alle konger. Han åpenbarer mysterier, siden du har greid å åpenbare dette mysteriet.» 


text:
Så ga kongen Daniel høy rang og mange store gaver. Han gjorde ham til hersker over hele provinsen Babel og til øverste leder for alle vismennene der.


text:
Da Daniel ba om det, satte kongen Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego over provinsen Babel. Daniel selv ble ved kongens hoff.


text:
Kong Nebukadnesar laget en statue av gull, seksti alen høy og seks alen bred, og stilte den opp i Dura-dalen i provinsen Babel.


text:
Så sendte kong Nebukadnesar bud og kalte sammen satrapene, guvernørene og stattholderne, rådgiverne, skattmestrene, dommerne, oppsynsmennene og alle provinsstyrerne. De skulle komme til innvielsen av statuen som kong Nebukadnesar hadde reist.


text:
Satrapene, guvernørene, stattholderne, rådgiverne, skattmestrene, dommerne, oppsynsmennene og alle provinsstyrerne samlet seg til innvielsen av statuen som kong Nebukadnesar hadde stilt opp. Da de sto foran statuen kongen hadde reist,


text:
Når dere hører lyden av horn, fløyte, sitar, harpe, lutt, sekkepipe og alle andre slags instrumenter, skal dere falle ned og tilbe gullstatuen kong Nebukadnesar har reist.


text:
Så snart alle folkene hørte lyden av horn, fløyte, sitar, harpe, lutt og alle andre slags instrumenter, falt alle folk og nasjoner og tungemål ned og tilba statuen som kong Nebukadnesar hadde reist.


text:
Konge, du har gitt på bud om at alle som hører lyden av horn, fløyte, sitar, harpe, lutt, sekkepipe og alle andre slags instrumenter, skal falle ned og tilbe gullstatuen,


text:
Det er noen jødiske menn her som du har satt til å styre provinsen Babel: Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego. Disse mennene bryr seg ikke om på budet ditt, konge. De dyrker ikke din gud og tilber ikke statuen som du har stilt opp.» 


text:
Da ble Nebukadnesar rasende. Han befalte at Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego skulle hentes, og mennene ble ført fram for kongen.


text:
Nebukadnesar tok til orde og sa til dem: «Er det sant, Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego, at dere ikke dyrker min gud og ikke tilber gullstatuen jeg har stilt opp?


text:
Nå, er dere villige når dere hører lyden av horn, fløyte, sitar, harpe, lutt, sekkepipe og alle andre slags instrumenter, til åfalle ned og tilbe statuen jeg har laget? For vil dere ikke tilbe den, skal dere straks kastes i ovnen med flammende ild. Finnes det da noen gud som kan berge dere fra min hånd?» 


text:
Om den Gud som vi dyrker, kan berge oss ut fra ovnen med flammende ild og fra din hånd, konge, så vil han berge oss.


text:
Og om han ikke gjør det, skal du vite, konge, at vi likevel ikke vil dyrke din gud og ikke tilbe gullstatuen du har reist.» 


text:
Da ble Nebukadnesar fylt av slikt raseri mot Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego at ansiktet hans ble helt fordreid. Han befalte at ovnen skulle gjøre s sju ganger så varm som vanlig,


text:
og at noen soldater fra hæren skulle binde Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego og kaste dem i ovnen med flammende ild.


text:
Så ble mennene bundetog kastet i ovnen med flammende ild, med kappene, buksene, luene og de andre klærne på seg.


text:
Fordi ovnen etter kongens strenge befaling var så sterkt opphetet, ble de som førte Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego opp, drept av flammene fra ilden.


text:
Da ble kong Nebukadnesar forskrekket. Han reiste seg brått og spurte rådsherrene sine: «Var det ikke tre menn vi bandt og kastet ned i ilden?» «Jo visst, konge», svarte de.


text:
Han sa: «Men jeg ser fire menn gåfritt omkring i ilden, og det finnes ikke skade på dem. Den fjerde ser ut som en gudesønn.» 


text:
Någikk Nebukadnesar bort til døren i ovnen med flammende ild og ropte: «Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego, dere tjenere for Gud, Den høyeste, kom ut hit!» Da kom Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego ut av ilden.


text:
Satrapene, guvernørene, stattholderne og kongens rådsherrer stimlet sammen, og de så at ilden ikke hadde hatt makt over kroppene til disse mennene. Håret på hodene deres var ikke svidd, kappene var ikke skadet, og det luktet ikke brent av dem.


text:
Da sa Nebukadnesar: «Velsignet er Sjadraks, Mesjaks og Abed-Negos Gud, som har sendt sin engel og berget sine tjenere. De satte sin lit til ham og trosset kongens befaling. De våget livet for å slippe å dyrke eller tilbe noen annen gud enn sin egen.


text:
Någir jeg dette på budet: Om det i alle folk og nasjoner og tungemål finnes noen som håner Sjadraks, Mesjaks og Abed-Negos Gud, skal han huggesi biter, og huset hans skal legges i grus. For det finnes ingen annen gud som kan redde på denne må ten.» 


text:
Hvor store er hans tegn, hvor veldige hans under! Hans kongerike er et evig rike, hans velde varer fra slekt til slekt.


text:
Da hadde jeg en drøm som gjorde meg redd. Tankene jeg fikk mens jeg lå i sengen, og synene jeg hadde i mitt hode, skremte meg.


text:
Da kom drømmetyderne, åndemanerne, stjernetyderne og tegntyderne inn, og jeg fortalte dem drømmen. Men de kunne ikke gi meg tydningen.


text:
Til sist kom Daniel fram for meg, han som kalles Beltsasar etter navnet på min gud. I ham er de hellige gudersånd. Jeg fortalte drømmen til ham:


text:
Beltsasar, du som er leder for drømmetyderne, jeg vet at i deg er de hellige gudersånd, og at ikke noe mysterium er for vanskelig for deg. Hør hva jeg så i drømmen, og si meg tydningen!


text:
Løvet var vakkert og fruktenrik, det ga føde til alle. Dyrene på marken fant skyggeunderdet, og fuglene under himmelen bygde rede i greinene. Alt liv fikk sin føde fra det.


text:
Jeg hadde syner i hodet mens jeg lå i sengen. Jeg så, og se! –en hellig vokter kom ned fra himmelen.


text:
Han ropte med høy stemme: Hugg treet ned, skjær greinene av; riv løvet av, kast fruktenutover! Dyreneunderdet skal flykte og fuglene fly bort fra greinene.


text:
La bare rotstubbenståigjen i jorden, i gresset på marken, men bundetmed lenker av jern og bronse. Han skal vætes med dugg fra himmelen, som dyrene skal han ete plantene på marken.


text:
Dette har vokterne vedtatt i sitt råd, dette har de hellige avgjort ved sitt ord. Slik skal alle som lever, forstå at Den høyeste rår over menneskenes rike. Han gir det til hvem han vil, og den laveste av alle mennesker kan han sette over det.


text:
Dette var drømmen som jeg, kong Nebukadnesar, hadde. Gi meg tydningen, du Beltsasar! For ingen vismann i mitt rike kan det. Men du kan, for de hellige gudersånd er i deg.» 


text:
Daniel, som kaltes Beltsasar, sto en stund forferdet; tankene hans skremte ham. Da sa kongen: «Beltsasar, la ikke drømmen og tydningen skremme deg.» Beltsasar svarte: «Herre, måtte drømmen gjelde fiendene dine og tydningen motstanderne dine!


text:
Løvet var vakkert og fruktenrik, det ga føde til alle. Dyrene på marken holdt tilunderdet, og fuglene under himmelen hadde rede i greinene.


text:
Dette treet er deg selv, konge, stor og mektig som du er. Din makt har vokst, den når helt til himmelen og ditt herredømme til jordens ende.


text:
Konge, du så en hellig vokter komme ned fra himmelen, og han sa: Hugg treet ned og ødelegg det! La bare rotstubbenståigjen i jorden, i gresset på marken, men bundetmed lenker av jern og bronse. Han skal vætes med dugg fra himmelen og leve som dyrene på marken inntil sju tider har fart over ham.


text:
Du skal jages bort fra menneskene og holde til blant dyrene på marken. Du skal spise gress som oksene, og med dugg fra himmelen skal du vætes. Sju tider skal fare over deg inntil du forstår at Den høyeste rår over menneskenes rike og gir det til hvem han vil.


text:
Når det ble sagt at en rotstubb av treet skulle ståigjen, betyr det at riket igjen skal være ditt fra den tid du forstår at Himmelen har makten.


text:
Derfor, konge, ta imot mitt råd! Riv deg løs fra dine synder med rettferd og fra din skyld med barmhjertighet mot de nødlidende. Så skal din lykke vare lenge.» 


text:
utbrøt han: «Dette er det store Babel som jeg med min veldige makt har bygd til kongs sete, til ære for min herlighet!» 


text:
Før kongen var ferdig med å snakke, kom en stemme fra himmelen: «Dette er sagt til deg, kong Nebukadnesar: Riket er tatt fra deg.


text:
Du skal jages bort fra menneskene og holde til blant dyrene på marken. Du skal spise gress som oksene. Sju tider skal fare over deg inntil du forstår at Den høyeste rår over menneskenes rike og gir det til hvem han vil.» 


text:
I samme øyeblikk gikk dette ordet i oppfyllelse på Nebukadnesar. Han ble jaget bort fra menneskene og spiste gress som oksene. Med dugg fra himmelen ble kroppen hans vætet, inntil håret ble langt som ørnefjær og neglene som fugleklør.


text:
«Da tiden var omme, løftet jeg, Nebukadnesar, blikket mot himmelen, og jeg fikk forstanden tilbake. Jeg priste Den høyeste og æret ham som lever evig: Hans velde er et evig velde, hans rike varer fra slekt til slekt.


text:
Alle som bor på jorden, er for ingenting åregne. Han gjør som han vil med himmelens hær og med dem som bor på jorden. Ingen kan holde ham tilbake, ingen kan si til ham: Hva er det du gjør?


text:
I samme øyeblikk fikk jeg forstanden tilbake, og jeg fikk min herlighet og glans igjen, til ære for kongeriket mitt. Rådsherrene og stormennene mine søkte meg. På ny ble jeg innsatt som konge og fikk enda større makt enn før.


text:
Jeg, Nebukadnesar, lover, priser og ærer nå himmelens konge. For alle hans gjerninger er sanne og hans veier rette. Han kan bøye dem som er hovmodige i sin ferd.» 


text:
Kong Belsasar holdt et stort festmåltid for de tusen stormennene sine og satt og drakk vin sammen med dem.


text:
Belsasar ble på virket av vinen og befalte at de skulle hente de gullkarene og sølvkarene som hans far Nebukadnesar hadde ført bort fra tempelet i Jerusalem. Så skulle kongen og stormennene, konene og medhustruene hans drikke av dem.


text:
Da hentet de gullkarene som var ført bort fra tempelet, fra Guds hus i Jerusalem, og de drakk av dem, både kongen og stormennene, konene og medhustruene hans.


text:
I samme øyeblikk kom fingrene av en menneskehånd til syne, og de skrev på den kalkede veggen i kongens slott, midt imot lysestaken. Kongen så hånden som skrev.


text:
Ansiktet til kongen bleknet, og tankene hans skremte ham. Hoftene ble svake, og knærne slo mot hverandre.


text:
Kongen ropte høyt at de skulle hente åndemanerne, stjernetyderne og tegntyderne. Han sa til vismennene i Babel: «Den som kan lese denne skriften og fortelle meg hva den betyr, han skal bli kledd i purpurog få gullkjede om halsen og herske som tredjemann i riket.» 


text:
Da kom alle vismennene til kongen inn. Men de klarte ikke ålese skriften eller fortelle kongen tydningen.


text:
Da dronningen hørte hva kongen og stormennene hans hadde sagt, kom hun inn i festsalen, tok til orde og sa: «Lenge leve kongen! La ikke tankene skremme deg, bli ikke blek!


text:
I riket ditt finnes det en mann som har de hellige gudersånd i seg. I din fars dager viste det seg at han hadde opplysning og innsikt og visdom lik gudersvisdom. Din far, kong Nebukadnesar, satte ham til leder for drømmetyderne, åndemanerne, stjernetyderne og tegntyderne. Det gjorde din far, konge,


text:
fordi det hos Daniel, som kongen ga navnet Beltsasar, fantes enusedvanlig ånd, forstand og innsikt, evne til åtyde drømmer, tolke varsler og løse floker. Send nåbud på Daniel! Han kan fortelle deg tydningen.» 


text:
Så ble Daniel ført fram for kongen, og kongen sa til ham: «Du er Daniel, en av de bortførte fra jødene, som min far, kongen, brakte hit fra Juda!


text:
Jeg har hørt om deg at gudenes ånd er i deg, og at du har vist deg å ha opplysning, innsikt ogusedvanlig visdom.


text:
Nå er vismennene og åndemanerne ført fram for meg for ålese denne skriften og fortelle meg tydningen. Men de er ikke i stand til åtyde ordene.


text:
Men jeg har hørt om deg at du kan gi tydninger og løse floker. Kan du nålese skriften og fortelle meg tydningen, skal du bli kledd i purpurog få gullkjede om halsen og herske som tredjemann i riket.» 


text:
Daniel svarte kongen: «Behold de fine gavene dine selv, eller gi dem til en annen! Men skriften skal jeg lese for kongen og fortelle tydningen.


text:
Fordi Gud hadde gitt ham så stor makt, skalv alle folk og nasjoner og tungemål for ham og var redde. Den han ville, lot han drepe, og den han ville, lot han leve; den han ville, opphøyde han, og den han ville, fornedret han.


text:
Men da han ble stor i egne tanker og stolt og hovmodig i sin ånd, ble han støtt ned fra kongetronen, og hans ære ble tatt fra ham.


text:
Han ble jaget bort fra menneskene, og hans hjerte ble som et dyrehjerte. Han holdt til blant villeslene og spiste gress som oksene. Kroppen hans ble vætet med dugg fra himmelen, inntil han forsto at Gud, Den høyeste, rår over menneskenes rike og kan gi det til hvem han vil.


text:
Du har opphøyd deg mot himmelens herre. De har kommet til deg med kar fra hans hus, og du og stormennene, konene og medhustruene dine har drukketvin av dem. Du priste guder av sølv og gull, bronse og jern, tre og stein, som verken ser eller hører eller skjønner noe. Men den Gud som har livet ditt i sin hånd, og som rår for hele din livsvei, ham har du ikke æret.


text:
Og dette er tydningen av ordene: Mene –talt. Gud har talt ditt kongedømmes dager og gjort slutt på det.


text:
Da befalte Belsasar at de skulle kle Daniel i purpur, henge gullkjedet om halsen hans og rope ut at han skulle herske som tredjemann i riket.


text:
Over dem satte han tre ministre, og Daniel var en av dem. Satrapene skulle avlegge regnskap for dem, så kongen ikke skulle lide noe tap.


text:
Danielutmerket seg framfor de andre ministrene og satrapene, for det var enusedvanlig ånd i ham, og kongen tenkte på å sette ham over hele riket.


text:
Da prøvde ministrene og satrapene å finne noe å anklage Daniel for i hans embetsførsel. Men de klarte ikke å finne noe å anklage ham for eller noe galt å si om ham. For han var på litelig, og de fant verken forsømmelse eller feil hos ham.


text:
Da sa mennene: «Vi finner ikke noe å anklage denne Daniel for, hvis vi da ikke finner noe hos ham som angår hans religion.» 


text:
Alle ministrene, guvernørene, satrapene, rådsherrene og stattholderne har holdt råd og er blitt enige om at kongen børutstede en forordning med et strengt på bud om at enhver som i tretti dager ber en bønn til noen annen gud eller noe annet menneske enn deg, konge, skal kastes i løvehulen.


text:
Utsted nået slikt på bud, konge, og sett opp et skriv som ikke kan tilbakekalles, etter medernes og persernesuforanderlige lov.» 


text:
Så snart Daniel fikk vite at skrivet var satt opp, gikk han hjem. I takkammeret hadde han åpne vinduer som vendte mot Jerusalem. Tre ganger om dagen falt han på kne for sin Gud med bønn og lovprisning, for slik hadde han alltid gjort.


text:
Så gikk de fram for kongen og sa: «Konge, har du ikke utstedt et på bud om at enhver som i tretti dager ber til noen annen gud eller noe annet menneske enn deg, konge, skal kastes i løvehulen?» Kongen svarte: «Jo, det står fast etter medernes og persernesuforanderlige lov.» 


text:
Da sa de til kongen: «Daniel, en av de bortførte fra Juda, retter seg verken etter deg eller etter det på budet du harutstedt. Tre ganger om dagen ber han sin bønn.» 


text:
Da kongen hørte det, gjorde det ham svært ondt, og han bestemte seg for å berge Daniel. Helt til solnedgang gjorde han hva han kunne for åredde ham.


text:
Igjen stormet mennene inn til kongen og sa til ham: «Konge, glem ikke at det er medisk og persisk lov at ikke noe på bud som kongen har gitt eller noen forordning som han harutstedt, kan kalles tilbake.» 


text:
Så befalte kongen at de skulle hente Daniel og kaste ham i løvehulen. Kongen sa til Daniel: «Måtte din Gud, som du fortsatt dyrker, berge deg!» 


text:
De hentet en stein og la den over åpningen til hulen. Kongen forseglet den med sitt eget segl og sine stormenns segl, så ingenting skulle kunne endres når det gjaldt Daniel.


text:
Deretter gikk kongen til slottet sitt og fastet hele natten, han lot ingen kvinner komme inn til seg, og han fikk ikke sove.


text:
Da han nærmet seg hulen, ropte han med angst i stemmen på Daniel: «Daniel, du tjener for den levende Gud, har din Gud, som du stadig dyrker, kunnetberge deg fra løvene?» 


text:
Min Gud sendte sin engel og lukketløvenes gap så de ikke skadet meg. For jeg er funnet uskyldig for ham. Og heller ikke mot deg, konge, har jeg gjort noe galt.» 


text:
Da ble kongen svært glad og befalte at de skulle dra Daniel opp av hulen. Da de hadde dratt Daniel opp av hulen, fantes det ingen skade på ham, for han hadde stolt på sin Gud.


text:
Kongen befalte nåat de mennene som hadde kommet med anklager mot Daniel, skulle hentes og kastes i løvehulen sammen med barna og konene sine. De hadde ikke nådd bunnenav hulen før løvene kastet seg over dem og knuste hvert bein i kroppen på dem.


text:
Hermed gir jeg på bud om at overalt i mitt kongerike, så langt mitt velde når, skal folket frykte og skjelve for Daniels Gud. For han er den levende Gud, han blir til evig tid. Hans kongerike går ikke til grunne, hans velde er uten ende.


text:
Han berger og redder, han gjør tegn og under i himmelen og på jorden. Han berget Daniel fra løvenes klør.» 


text:
I det første året Belsasar var konge i Babel, hadde Daniel en drøm, og syner gikk gjennom hodet hans mens han lå i sengen. Etterpåskrev han ned drømmen. Her begynner fortellingen.


text:
Daniel fortalte: Jeg så i et syn om natten, og se! –himmelens fire vinder satte det store havet i opprør.


text:
Det første dyret var lik en løve og hadde ørnevinger. Mens jeg så på, ble vingene revet av, det ble løftet opp fra jorden og reist på to føtter som et menneske, og det fikk et menneskehjerte.


text:
Og se! –et dyr til, det andre. Det lignet en bjørn og ble løftet opp på den ene siden. Det hadde tre ribbein i gapet, mellom tennene, og det ble sagt til det: «Reis deg og ét mye kjøtt!» 


text:
Deretter så jeg, og se! –ett til. Det var som en leopard. Dyret hadde fire fuglevinger på ryggen, og det hadde fire hoder. Det fikk herskermakt.


text:
Deretter så jeg i nattsynene, og se! –et fjerde dyr, fryktelig og skremmende og veldig sterkt. Det hadde store jerntenner og åt og knuste; og det som var igjen, tråkket det ned med føttene. Det var forskjellig fra alle de andre dyrene og hadde ti horn.


text:
Jeg betraktet hornene, og se! –enda et horn. Et lite horn skjøt opp mellom dem. Tre av de første hornene ble rykket opp så det kunne få plass. Dette hornet hadde øyne som et menneske og en munn som talte store ord.


text:
Videre så jeg: Tronstoler ble satt fram, og en som var gammel av dager, tok sete. Klærne hans var hvite som snø og håret på hodet som ren ull. Tronen var flammende luer, og hjuleneunderden var luendeild.


text:
En elv av ild fløt fram og strømmet ut foran ham. Tusen på tusen tjente ham, titusener på titusener sto foran ham. Retten ble satt og bøker åpnet.


text:
Jeg fortsatte å se fordi jeg hørte de store ordene som hornet talte. Og mens jeg så, ble dyret drept, og kroppen ble knust og kastet på ilden for å brennes.


text:
Ogsåde andre dyrenes herskermakt ble tatt fra dem, og livslengden deres ble fastsatt med dag og time.


text:
Jeg så i mine nattsyner, og se! –med himmelens skyer kom en som var lik en menneskesønn. Han gikk bort mot den som var gammel av dager og ble ført fram for ham.


text:
Han fikk herskermakt, ære og rike så alle folk og nasjoner og tungemål skal tjene ham. Hans herskermakt er en evig makt som ikke skal forgå. Hans rike går aldri til grunne.


text:
Jeg gikk bort til en av dem som sto der, og ba ham om en på litelig forklaring på alt dette. Han svarte meg og fortalte meg hva synene betydde:


text:
Da ønsket jeg å få en på litelig forklaring på det fjerde dyret. Det var forskjellig fra alle de andre, et fryktelig dyr med tenner av jern og klør av bronse. Det åt og knuste, og det som var igjen, tråkket det ned med føttene.


text:
Jeg ønsket også en forklaring på de ti hornene det hadde på hodet, det nye hornet som skjøt opp, og de tre andre hornene som falt av så det kunne få plass. Dette hornet hadde øyne og en munn som talte store ord, og det så større ut enn de andre.


text:
inntil den gamle av dager kom. Da fikk Den høyestes hellige sin rett, og tiden kom da de hellige tok over riket.


text:
Dette sa han: «Det fjerde dyret betyr at det skal komme et fjerde rike på jorden, et som er forskjellig fra alle de andre rikene. Det skal sluke hele jorden, tråkke den ned og knuse den.


text:
De ti hornene betyr at det skal stå fram ti konger fra dette riket. Og etter dem skal det stå fram enda en konge, som er forskjellig fra de andre. Han skal tvingeunderseg tre konger.


text:
Han skal tale mot Den høyeste og fare hardt fram mot Den høyestes hellige. Han skal bestemme seg for å forandre tider og lover, og de hellige skal overgis i hans hånd én tid, tider og en halv tid.


text:
Riket, herredømmet og makten over rikene under himmelen skal bli gitt til folket av Den høyestes hellige. Riket deres skal være et evig rike, og alle herskermakter skal tjene og lyde dem.» 


text:
Her slutterfortellingen. Jeg, Daniel, ble skrekkslagen av tankene mine, og ansiktet mitt bleknet. Men jeg gjemte alt dette i mitt hjerte.


text:
I det tredje året Belsasar var konge, fikk jeg, Daniel, enda et syn, etter det jeg tidligere hadde hatt.


text:
I dette synet så jeg at jeg var i borgen Susa, som ligger i provinsen Elam, og jeg så at jeg var ved Ulai-elven.


text:
Jeg løftet øynene. Jeg så, og se! –en vær sto ved elven. Den hadde to horn. Begge hornene var lange, men det ene var lengre enn det andre, og det lengste vokste fram sist.


text:
Jeg så væren stange mot vest og mot nord og mot sør. Ingen dyr kunne stå opp mot den, og ingen kunne berge noen fra den. Den gjorde som den ville, og fikk stor makt.


text:
Mens jeg tenkte på dette, kom det en geitebukk fra vest, og den fór over hele jorden uten å komme nær marken. Bukkenhadde et veldig horn i pannen.


text:
Bukkenkom bort til væren med de to hornene, den jeg så stå foran elven. Og den løp mot den med voldsom kraft.


text:
Jeg så hvordan den kom helt bort til væren, stanget til den i sinne og brakk begge hornene på den. Væren hadde ikke styrke til åståopp mot den. Bukkenkastet den til jorden og tråkket den ned. Ingen kunne berge væren fra bukken.


text:
Bukkenfikk svært stor makt. Men da den var på sitt mektigste, ble det store hornet brukket av, og det vokste opp fire veldige horn i stedet for det, mot de fire himmelretningene.


text:
Fra ett av hornene gikk det ut et mindre horn. Det vokste seg stadig større mot sør og mot øst og mot det herlige landet.


text:
Det vokste helt opp til himmelens hær og kastet noen av hæren og noen av stjernene til jorden og tråkket dem ned.


text:
Ja, det vokste helt opp til fyrsten for hæren. Det daglige offeret ble tatt fra ham, og plassen der hans helligdom står, ble vanæret.


text:
Hornet fikk makt til å gjøre opprør mot det daglige offeret. Det kastet sannheten til jorden og lyktes i alt det gjorde.


text:
Så hørte jeg en av de hellige snakke, og en annen av de hellige spurte ham som snakket: «Hvor lenge gjelder synet om det daglige offeret, om den ødeleggende synden og om at både helligdommen og hæren skal overgis til åtråkkes ned?» 


text:
Så kom han bort til der jeg sto, og da han kom, ble jeg skremt og kastet meg ned med ansiktet mot jorden. Han sa til meg: «Forstå, menneske, at synet handler om endetiden.» 


text:
Mens han snakket med meg, låjeg bevisstløs med ansiktet mot jorden. Men han rørte ved meg, reiste meg opp så jeg sto,


text:
og sa: «Nå lar jeg deg få vite hva som skal skje når vredestiden er i ferd med å ta slutt, for det handler om tiden for enden.


text:
Det ene hornet som ble brukket av, og de fire som vokste opp i stedet, betyr at fire kongeriker skal stå fram fra folket hans, men uten hans styrke.


text:
Når riket deres går mot sin slutt og syndene har nådd sin fylde, skal det stå fram en konge med hardt ansikt og forstand på å føre folk bak lyset.


text:
Hans styrke blir stor, men ikke som den første styrke. Han skal gjøre uhyggelig skade og lykkes i alt han gjør. Han skal utslette de mektige og folket av de hellige.


text:
Fordi han er kløktig, skal han lykkes med sitt svik. Han skal være stor i egne tanker, og med lett hjerte skal hanutslette mange. Han skal reise seg mot fyrstenes fyrste og bli knust, men ikke av menneskehånd.


text:
Synet om kvelder og morgener, det som ble fortalt, er sant. Men du skal holde synet skjult, for det handler om en fjern fremtid.» 


text:
Og jeg, Daniel, låsyk i flere dager, men sto så opp og gjorde igjen min tjeneste for kongen. Jeg var full av undring over synet og forsto det ikke.


text:
I det første året Dareios, sønn av Ahasveros, var konge –han var av medisk ætt og var blitt konge over kaldeerriket –


text:
i det første regjeringsåret hans la jeg, Daniel, merke til i bøkene hvor mange år Jerusalem skulle ligge i ruinerifølge Herrens ord til profeten Jeremia. Det var sytti år.


text:
Jeg ba til Herren min Gud og bekjente: «Å, Herre, du store og skremmende Gud, som holder pakten og er trofast mot alle som elsker deg og holder dine bud!


text:
Vi har ikke hørt på dine tjenere profetene som talte i ditt navn til kongene våre, stormennene og fedrene og til alt folket i landet.


text:
Din er rettferdigheten, Herre, og vår er skammen. Slik er det i dag med mennene i Juda og dem som bor i Jerusalem og i hele Israel, fjern og nær, i alle land du drev dem bort til, fordi de hadde vært troløse mot deg.


text:
Ja, Herre, oss tilhører skammen, oss og kongene våre, stormennene og fedrene, for vi har syndet mot deg.


text:
Vi hørte ikke på Herren vår Gud og fulgte ikke hans lover, som han ga oss ved sine tjenere profetene.


text:
Hele Israel brøt din lov, vendte seg bort og hørte ikke på deg. Derfor har den forbannelseseden som er beskrevet i loven til Guds tjener Moses, kommet over oss. For vi har syndet mot ham.


text:
Han har satt i verk det ordet han talte mot oss og mot styrerne som styrte over oss. Han har ført over oss enulykke så stor at det ikke finnes et sted under himmelen der det har hendt noe slikt som i Jerusalem.


text:
Etter det som er skrevet i Moseloven, kom all denneulykken over oss. Men vi prøvde ikke åvinne velvilje for Herren vår Guds ansikt, vi vendte ikke om fra vår synd og prøvde ikke å forstådin sannhet.


text:
Derfor hadde Herren stadigulykken for øye og førte den over oss. For Herren vår Gud er rettferdig i alt han gjør, men vi hørte ikke på ham.


text:
Og nå, Herre vår Gud, du som førte folket ditt ut av Egypt med sterk hånd og vant deg et navn som består selv i dag, vi har syndet og gjorturett.


text:
Herre, du som alltid er rettferdig, vend vreden og harmen bort fra din by Jerusalem, ditt hellige fjell! Fordi vi har syndet og fedrene våre har handlet galt, er Jerusalem og folket ditt blitt til spott for alle omkring oss.


text:
Hør nå, vår Gud! Din tjener ber og roper om nåde. La ditt ansikt lyse over din ødelagte helligdom, Herre, for din egen skyld.


text:
Min Gud, vend øret hit og hør! Åpne dine øyne og se våre ruinerog byen som ditt navn er nevnt over. For det er ikke i tillit til våre rettferdige gjerninger at vi kommer fram for ditt ansikt med våre rop om nåde, det er i tillit til din store barmhjertighet.


text:
Hør, Herre! Tilgi, Herre! Lytt og grip inn, drøy ikke –for din egen skyld, min Gud! For ditt navn er nevnt over byen din og folket ditt.» 


text:
Mens jeg ennå talte og ba og bekjente min egen synd og synden til Israel, mitt folk, mens jeg bar fram for Herren min Gud en bønn for min Guds hellige fjell,


text:
ja, mens jeg ennå ba min bønn, fløy Gabriel, den mannen jeg tidligere hadde sett i et syn, helt fram til meg. Det var ved tiden for kveldsofferet.


text:
Da du begynte å be, gikk det ut et ord, og jeg er kommet for å fortelle det til deg, for du er høyt elsket. Legg merke til ordet, så du forstår synet!


text:
Sytti uker er bestemt for ditt folk og din hellige by, til å bringe ondskapen til ende, til å gjøre slutt på synden, til åsone skylden og føre fram en evig rettferd, til åstadfeste det profetene så og salve det aller helligste.


text:
Du skal vite og forstå: Fra ordet gikk ut om at Jerusalem skal gjenreises og bygges opp igjen, og til det kommer en som er salvet, en fyrste, skal det gåsju uker, og i sekstito uker skal byen stågjenreist og gjenoppbygd, med gater og vollgraver. Men det skal være en tid full av trengsler.


text:
Etter de sekstitoukene skal den salvede ryddes av veien og bli borte. Byen og helligdommen skal legges øde av hæren til en fyrste som kommer. Han skal ende sine dager i en flom. Ødeleggelsen som er fastsatt, skal vare til krigen er slutt.


text:
I én uke skal han stadfeste en pakt med de mange, etter en halv uke gjør han slutt på slaktoffer og grødeoffer. På motbydelighetens vinger kommer han som ødelegger, helt tilutslettelsen som er fastsatt, strømmer ned over ødeleggeren selv.» 


text:
I perserkongen Kyros' tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, som ble kalt Beltsasar. Ordet var sant og handlet om en hard strid. Han merket seg ordet så han forsto synet.


text:
Lekker mat spiste jeg ikke, kjøtt og vin kom ikke over leppene mine, og jeg salvet meg ikke før de treukenevar til ende.


text:
Kroppen hans var som krysolitt, ansiktet som glimtet av et lyn, øynene som luer av ild, og armene og føttene var som skinnende bronse. Når han talte, lød stemmen som bruset av en folkemengde.


text:
Jeg, Daniel, var den eneste som så synet. De mennene som var sammen med meg, så ikke synet. Likevel ble de så forskrekket at de flyktet og gjemte seg.


text:
Så ble jeg alene tilbake. Da jeg så dette store synet, svant kreftene, jeg skiftet farge og ble likblek. Til slutt var all min kraft borte.


text:
Han sa til meg: «Daniel, du høyt elskede, forstå or dene som jeg vil tale til deg. Reis deg opp, for Nå er jeg sendt til deg.» Da han talte disse ordene til meg, reiste jeg meg skjelvende opp.


text:
Så sa han til meg: «Vær ikke redd, Daniel! For fra den første dagen du viet ditt hjerte til åvinne innsikt og til å ydmyke deg for din Gud, er ordene dine blitt hørt, og på grunn av ordene dine har jeg kommet.


text:
Fyrsten over Perserriket gjorde motstand mot meg i tjueen dager. Da kom Mikael, en av de fremste fyrstene, og hjalp meg der jeg var holdt tilbake hos perserkongene.


text:
nå har jeg kommet for å få deg til å forstå hva som skal hende folket ditt i de siste dager. For dette er enda et syn som handler om de dagene.» 


text:
En som lignet et menneske, rørte da ved leppene mine. Da åpnet jeg munnen og talte, jeg sa til ham som sto foran meg: «Herre, synet ga meg slike kramper at all min kraft er borte.


text:
Hvordan skulle min herres tjener kunne tale med en herre som deg? Kreftene har tatt slutt, og det er ikke livspust igjen i meg.» 


text:
Han som så ut som et menneske, rørte enda en gang ved meg og ga meg styrke. Han sa: «Vær ikke redd, du høyt elskede. Fred være med deg! Vær sterk, vær sterk!» Og mens han talte til meg, ble jeg styrket og sa: «Tal, herre, for du har gitt meg styrke.» 


text:
Da spurte han meg: Vet du hvorfor jeg har kommet til deg? Nå må jeg vende tilbake for å føre strid mot fyrsten over Persia. Når jeg drar ut, kommer fyrsten over Javan.


text:
Men jeg skal fortelle deg det som er skrevet i Sannhetens bok. Det er ikke en eneste som støtter meg mot dem, unntatt Mikael, som er fyrsten over dere.


text:
nå vil jeg kunngjøre sannheten for deg. Enda tre konger skal stå fram i Persia, og den fjerde skal skaffe seg større rikdom enn de andre. Og når rikdommen har gjort ham mektig, skal han hisse opp alle mot Javan.


text:
Men så snart han har stått fram, skal kongeriket hans bli knust og delt etter de fire himmelretningene. Det skal ikke gå over til etterkommerne hans og ikke være så mektig som det var da han regjerte. For kongeriket hans skal bli rykket opp og gå over til andre.


text:
Kongen i sør skal bli mektig, men en av høvdingene hans skal bli enda mektigere. Han skal herske med stor makt.


text:
Noen år senere skal de inn gåen allianse, og datteren til kongen i sør kommer til kongen i nord for åbekrefte forliket. Men hennes kraft blir borte, og han kan heller ikke holde stand. På den tiden skal både hun og følget hennes, faren og mannen, overgis til døden.


text:
Da skal et skudd fra røttene hennes komme i hans sted. Han går mot hæren til kongen i nord, trenger inn i festningen hans og seirer over dem.


text:
Også gudene deres fører han som fanger til Egypt, sammen med de støpte bildene og det kostbare utstyret av sølv og gull. I noen år holder han seg borte fra kongen i nord.


text:
Sønnene hans ruster seg til kamp og samler en veldig hær. Den skal bølge fram som en stormflod og igjen føre kampen helt fram mot fiendens festning.


text:
Kongen i sør blir rasende og drar ut og kjemper mot ham, mot kongen i nord, som stiller opp en stor hær. Men hæren faller i fiendens hender.


text:
Når hæren er feid bort, blir han hovmodig. Han feller titusener, men kan likevel ikke holde på makten.


text:
Så skal kongen i nord igjen stille opp en hær, større enn den første. Og etter noen år rykker han fram med en stor hær og en veldigutrustning.


text:
På den tiden skal mange stå opp mot kongen i sør, og voldsmennene i folket ditt skal reise seg så synet blir stadfestet. Men de skal falle.


text:
Kongen i nord skal komme, kaste opp en voll og innta en befestet by. Hærstyrkene fra sør holder ikke stand, og selv ikke de beste av mennene hans har kraft til å holde stand.


text:
Angriperen gjør som han vil, og ingen kan stå opp mot ham. Han får fotfeste i det herlige landet og har ødeleggelse i sin hånd.


text:
Han har til hensikt å få makt over hele riket til kongen i sør. Derfor inngår han forlik med ham og gir ham en ung kvinne for å ødelegge riket. Men det skal ikke skje, det lykkes ikke for ham.


text:
Så skal han vende seg mot kystlandene og innta mange av dem. Men en hærfører gjør ende på spotten hans og vender spotten mot ham selv.


text:
I hans sted skal det stå fram en som sender en skatteinnkrever gjennom det landet som er kongerikets pryd. Kort tid etter blir han knust, men ikke ved vrede og ikke i krig.


text:
I hans sted skal det stå fram en som blir foraktet. Han har ikke fått kongelig makt, men kommer uventet og river kongs makten til seg med list.


text:
Først inngår han en allianse, så farer han med svik. Han rykker fram, og selv med få folk tar han makten.


text:
Med letthet trenger han inn i de mest fruktbare traktene i landet og gjør slikt som verken fedrene hans eller fedrene deres gjorde. Han sprer plyndret gods, rov og utrustning ut blant mennene sine. Han planlegger angrep på festninger, men bare for en tid.


text:
Så samler han alt sitt mot og all sin kraft mot kongen i sør og kommer med en stor hær. Kongen i sør rusterseg til krig med en stor og slagkraftig hær. Men han kan ikke holde stand, for det legges onde planer mot ham.


text:
Begge kongene har onde hensikter. De sitter ved samme bord og lyver. Men det skal ikke lykkes, for enden kommer først til fastsatt tid.


text:
Han vender tilbake til landet sitt med stort bytte, men i hjertet er han motstander av den hellige pakten. Han gjør det han vil, og vender tilbake til landet sitt.


text:
Kitteiske skip kommer mot ham, og han mister motet. Han snur om og lar harmen gå ut over den hellige pakten. Så vender han tilbake og lytter til dem som har sviktet den hellige pakten.


text:
Noen av hans hærstyrker kommer og vanhelliger tempelborgen, avskaffer det daglige offeret og stiller opp det motbydelige som ødelegger.


text:
Dem som synder mot pakten, lokker han til frafall med glatte ord. Men det folket som kjenner sin Gud, skal stå fast, også i handling.


text:
De kloke i folket hjelper de mange til innsikt. Men en kort tid faller de som offer for sverd og ild, fangenskap og plyndring.


text:
Noen av de kloke faller som offer, så de blir lutret og renset og vasket rene inntil endetiden. For den fastsatte tid er ennå ikke kommet.


text:
Kongen skal gjøre som han vil, opphøye seg og gjøre seg større enn alle guder. Mot Gud over gudenetaler han uhørte ord. Han har lykken med seg inntil vreden tar slutt. For det som er fastsatt, må skje.


text:
Sine fedres guder bryr han seg ikke om, heller ikke guden som kvinnene elsker, eller noen annen gud. For han gjør seg selv større enn dem alle.


text:
I stedet ærer han borgenes gud. En gud som fedrene hans ikke kjente, ærer han med gull og sølv, edelstener og andre kostbarheter.


text:
Han går mot de sterke festningene med hjelp fra en fremmed gud. Dem som dyrker denne guden, viser han stor ære. Han setter dem til åherske over mange og deler ut jord som belønning.


text:
I endetiden skal kongen i sør støte sammen med ham, og kongen i nord skal storme mot ham med vogner og ryttere og mange skip. Han trenger inn i landene og farer fram som en stormflod.


text:
Så drar han inn i det herlige landet, og titusener skal falle. Men disse skalunnslippe hans hånd: Edom, Moab og de fremste av ammonittene.


text:
Han skal råde over skatter av gull og sølv og over alle kostbarheter i Egypt. Selv libyere og kusjitter må følge ham.


text:
Da skal rykter fra øst og fra nord skremme ham, og han drar ut med stor vrede for å slåmange med bann ogutrydde dem.


text:
Han slår opp sitt kongelige telt mellom havet og det herlige, hellige fjellet. Men han går mot sinundergang, og ingen hjelper ham.


text:
På den tiden skal Mikael stå fram, den store fyrsten som står ved dine landsmenns side. Det skal komme en trengselstid som det ikke har vært maken til fra folkeslag oppsto og helt til den tiden. Men på den tiden skal ditt folk bli berget, alle som er skrevet opp i boken.


text:
De kloke skal skinne som den strålende himmelhvelvingen; og de som har ført de mange til rettferd, skal skinne som stjernene til evig tid.


text:
Men du, Daniel, skal holde ordene skjult og forsegle boken inntil endetiden. Mange skal streife omkring, og kunnskapen skal øke.


text:
Jeg, Daniel, så, og se! –to andre sto der, en på den ene siden av elven og en på den andre siden av elven.


text:
En av dem spurte mannen som var kledd i lin, og som var over vannet i elven: «Hvor lenge skal det vare før alt detteunderfulle får sin ende?» 


text:
Mannen som var kledd i lin, og som var over vannet i elven, løftet høyre og venstre hånd mot himmelen, og jeg hørte ham sverge ved Han som lever evig: «Én tid og tider og en halv tid. Når det hellige folkets makt er helt knust, skal alt dette ta slutt.» 


text:
Mange skal bli renset, lutretog vasket rene. Men deurettferdige skal gjøre urett, og ingen av dem skal forstå. Men de kloke skal forstå.


text:
Fra den tid da det daglige offeret blir avskaffet og det motbydelige som ødelegger, blir stilt opp, skal det gå1290 dager.


text:
Herrens ord som kom til Hosea, sønn av Beeri, i de dager da Ussia, Jotam, Ahas og Hiskia var konger i Juda, og i de dager da Jeroboam, sønn av Joasj, var konge i Israel.


text:
Herrens første ord gjennom Hosea. Herren sa til Hosea: «Gåog få deg en horkvinne og horebarn! For landet horer seg bort fra Herren.» 


text:
Herren sa til ham: «Kall ham Jisreel! For om ikke lenge vil jeg straffe Jehus hus for blodbadet i Jisreel og gjøre ende på kongedømmet i Israel.


text:
Siden ble hun med barn igjen og fikk en datter. Herren sa til ham: «Kall henne Lo Ruhamá, ‘ikke barmhjertighet’! For jeg vil ikke lenger være barmhjertig mot Israels hus og ikke tilgi dem.


text:
Men Judas hus vil jeg være barmhjertig mot. Jeg vil frelse dem ved Herren deres Gud, men jeg vil ikke frelse dem ved bue, sverd og krig, ved hester og ryttere.» 


text:
Herren sa: «Kall ham Lo Ammí, ‘ikke mitt folk’! For dere er ikke mitt folk, og jeg er ikke her for dere.» 


text:
Israels barn skal bli tallrike som havets sand, som ikke kan må les og ikke telles. Der det før ble sagt til dem: «Dere er ikke mitt folk», skal det sies: «Den levende Guds barn».


text:
Judas og Israels barn skal samle seg og ta seg en felles høvding. De skal dra opp fra landet. Ja, stor er Jisreels dag.


text:
Dere skal si til brødrene deres: «mitt folk» og til søstrene deres: «du som har fått barmhjertighet».


text:
Før sak mot deres mor, før sak! For hun er ikke min kone, og jeg er ikke hennes mann. Hun skal fjerne hvert horetegn fra ansiktet, ta bort hvertutroskapstegn mellom brystene!


text:
Ellers skal jeg kle av henne så hun står der like naken som den dagen hun ble født. Jeg vil la henne bli som en ørken, gjøre henne lik et tørt land og la henne dø av tørst.


text:
For deres mor drev hor, hun som fødte dem, førte skam over seg selv. Hun sa: «Jeg vil gåetter elskerne mine, de som gir meg brød og vann, ull og lin, olje og vin.» 


text:
Derfor vil jeg stenge veien for henne med torner. Jeg murer en mur rundt henne så hun ikke finner stiene sine.


text:
Når hun løper etter elskerne sine, skal hun ikke nådem igjen, når hun leter etter dem, skal hun ikke finne dem. Da skal hun si: «Jeg vil gå tilbake til min første mann, for jeg hadde det bedre da enn nå.» 


text:
Hun skjønte ikke at det var jeg som ga henne korn, ny vin og fin olje og mengder av sølv og gull, som de brukte til Baal.


text:
Derfor vil jeg ta tilbake mitt korn når tiden er inne, min nye vin når tiden kommer. Jeg vil ta bort min ull og mitt lin, som skulle skjule hennes nakenhet.


text:
nå vil jeg avdekke kjønnet hennes for øynene på elskerne hennes, og ingen skal berge henne ut av min hånd.


text:
Jeg ødelegger vinstokkene og fikentrærne hennes. Om dem har hun sagt: «De er betaling jeg fikk av mine elskere.» Jeg gjør dem til krattskog, og villdyr skal ete dem.


text:
Jeg vil straffe henne for de dagene da hun tente offerild for Baal-gudene, pyntet seg med ringer og smykker og gikk etter sine elskere, men glemte meg, sier Herren.


text:
Der vil jeg gi henne vingårdene tilbake, og Akor-dalen skal bli en håpets port. Der skal hun svare som iungdomsdagene, som da hun dro opp fra Egypt.


text:
Og den dagen, sier Herren, skal hun kalle meg «Min mann». Hun skal ikke lenger kalle meg «Min Baal».


text:
Den dagen vil jeg slutte en pakt for dem med villdyrene på marken, fuglene under himmelen og krypet på jorden. Bue, sverd og krigsvåpen vil jeg bryte i stykker ogutrydde av landet, og jeg vil la dem bo trygt.


text:
Jeg vil binde meg til deg for alltid. Jeg vil binde meg til deg i rettferd og rett, i kjærlighet og barmhjertighet.


text:
Jeg vil så henne ut i landet mitt og vise barmhjertighet mot Lo Ruhamá. Til Lo Ammívil jeg si: «Du er mitt folk.» Og han skal svare: «Min Gud!» 


text:
Og Herren sa til meg: «Gåenda en gang bort og elsk en kvinne som er en annens elskerinne og bryter ekteskapet, slik Herren elsker israelittene, enda de vender seg til andre guder og elsker rosinkaker!» 


text:
Og jeg sa til henne: «I mange dager skal du bo hos meg, uten å drive hor og uten å ha omgang med noen mann, og heller ikke jeg med deg.» 


text:
For i mange dager skal israelittene bo uten konge og høvding, uten offer og uten steinstøtte, uten efod og terafer.


text:
Siden skal israelittene vende om og søke Herren, sin Gud, og David, sin konge. Skjelvende skal de komme til Herren og hans gode gaver i dager som kommer.


text:
Hør Herrens ord, dere Israels barn! Herren fører sak mot dem som bor i landet. For det er ingen troskap og ingen kjærlighet og ingen kjennskap til Gud i landet.


text:
Derfor skal landet sørge, og alle som bor der, skal tørke bort sammen med dyrene på marken og fuglene under himmelen, selv fiskene i havet skal utryddes.


text:
Du skal snuble om dagen, og selv profeten skal snuble sammen med deg om natten, og din mor gjør jeg ende på.


text:
Mitt folk skal gå til grunne av mangel på kunnskap. Siden du har vraket kunnskapen, vraker jeg deg som min prest. Du glemte din Guds lov, derfor glemmer også jeg dine barn.


text:
Derfor skal det gå med presten som med folket, jeg vil straffe ham for hans ferd og gjengjelde det han har gjort.


text:
De skal spise og ikke bli mette, hore og ikke bli mange. Herren har de forlatt for å gi seg over til


text:
Mitt folk spør sitt tre til råds og får svar av sin stokk. For en horeånd har ført dem vill, de har horet seg bort fra sin Gud.


text:
På fjelltoppene ofrer de, på haugenetenner de offerild undereiker, popler og terebinter, for skyggen av dem er god. Derfor driver døtrene deres hor, og svigerdøtrene bryter ekteskapet.


text:
Jeg vil ikke straffe døtrene deres fordi de driver hor, eller svigerdøtrene fordi de bryter ekteskapet. For mennene går avsides med horer og ofrer sammen med tempelprostituertekvinner. Et folk uten innsikt vil falle.


text:
Selv om du driver hor, Israel, må ikke Juda føre skyld over seg! Gå ikke til Gilgal, dra ikke opp til Bet-Aven og sverg ikke: «Så sant Herren lever!» 


text:
Hør dette, dere prester, og lytt, du Israels hus, du kongehus, vend øret til! Dommen gjelder dere! For dere er blitt en snare for Mispa, etutspent nett på Tabor


text:
Jeg kjenner Efraim, og Israel er ikke skjult for meg. For nå har du drevet hor, Efraim, Israel har gjort seg uren.


text:
Gjerningene deres hindrer dem fra å vende om til sin Gud. For de har en horeånd i seg, og Herren kjenner de ikke.


text:
Israels hovmod vitner mot ham. Israel og Efraim skal snuble i sin skyld. også Juda skal snuble med dem.


text:
Når de kommer med sitt småfe og storfe for åsøke Herren, finner de ham ikke. Han har vendt seg bort fra dem.


text:
De har vært troløse mot Herren, for de har fått barn som ikke er hans. Nå skal nymånen fortære både dem og det de eier.


text:
Efraim skal legges øde den dagen straffen kommer, blant Israels stammer har jeg kunngjort det som står fast.


text:
Og Efraim så sin sykdom og Juda sitt så r. Da gikk Efraim til Assur og sendte bud til storkongen. Men han kan ikke gjøre dere friske og ikke lege deres så r.


text:
Sannelig, jeg er som en løve mot Efraim, som en ungløve mot Judas hus. Jeg, jeg river i stykker og går min vei, jeg sleper bort, og ingen berger.


text:
Jeg vil vende tilbake til mitt sted inntil de erkjenner sin skyld og søker mitt ansikt. I sin nød skal de lete etter meg.


text:
Kom, la oss vende om til Herren! For han rev i stykker, men vil helbrede oss, han slo, men vil forbinde oss.


text:
Han gjør oss levende etter to dager, den tredje dagen reiser han oss opp, så vi kan leve for hans ansikt.


text:
La oss lære å kjenne Herren, la oss jage etter å kjenne ham! Sikkert som soloppgangen kommer han, han kommer til oss lik regnet, lik vårregnet som væter jorden.


text:
Hva skal jeg gjøre med deg, Efraim? Hva skal jeg gjøre med deg, Juda? Kjærligheten deres er som en morgensky, lik dugg som blir tidlig borte.


text:
Derfor har jeg huggetdem ned ved profetene, drept dem med ord fra min munn. Min dom skal gå opp som lyset.


text:
Presteflokken ligner røvere som venter på folk, de myrder på veien til Sikem. Ja, skamløs gjerning har de gjort.


text:
når jeg helbreder Israel, da avsløres Efraims skyld og Samarias ondskap. De farer med svik, tyven bryter seg inn, røverne herjer på gaten.


text:
De sier ikke til sitt hjerte at jeg huskerall deres ondskap. Men Nå er de omringet av sine gjerninger, jeg har dem for øye.


text:
Alle er de ekteskapsbrytere, lik en ovn som er så het at bakeren ikke trenger åfyre fra deigen er knadd og til den har hevet seg.


text:
Hjertet deres ligner en ovn der de ligger på lur. Hele natten sover deres vrede, om morgenen brenner den som flammende ild.


text:
Alle er de hete som en ovn, de fortærer dommerne sine. Alle kongene deres er falt, ingen av dem kaller på meg.


text:
Fremmede har fortært hans kraft, men han vet det ikke. Han er alt overstrødd med grått hår, men han vet det ikke.


text:
Når de drar, kaster jeg nettet mitt over dem, jeg drar dem ned som himmelens fugler, jeg fanger dem når jeg hører flokken deres.


text:
Ve dem, for de rømte fra meg! Død over dem, for de brøt med meg! Jeg ville løse dem ut, men de talte løgn mot meg.


text:
De roper ikke til meg av hjertet, men jamrer seg der de ligger, for korn og ny vin risper de seg opp. De vender seg bort fra meg.


text:
De vender om, men ikke til meg, de er blitt som en slakk bue. Stormennene deres skal falle for sverd på grunn av sin hatefulle tunge. Dette fører spott over dem i Egypt.


text:
De valgte seg konger som ikke er fra meg, valgte seg høvdinger jeg ikke kjennes ved. Av sølvet og gulletsitt laget de seg gudebilder. Derfor skal deutryddes.


text:
Kast ut kalven din, Samaria! Min vrede flammer mot dem. Hvor lenge skal det vare før de kan bli rene?


text:
De er da fra Israel! Men den er laget av en håndverker, og noen gud er den ikke, sannelig, til splinter skal den bli, Samaria-kalven!


text:
For vind sår de, og storm skal de høste. Kornet skyter ikke aks og gir dem ikke mel, og gir det mel, spiser fremmede det opp.


text:
Selv om de kjøpslår med folkene, vil jeg nådrive dem sammen. De skal vri seg en liten stund understor kongens byrde.


text:
Som offergaver til meg ofrer de kjøtt og spiser det. Herren bryr seg ikke om dem. Nå vil han huske deres skyld og straffe deres synder. De må tilbake til Egypt.


text:
Israel glemte sin skaper og bygde seg slott, Juda bygde mange festningsbyer. Men jeg vil sende ild mot byene hans, den skal fortære borgene deres.


text:
Gled deg ikke, Israel! Juble ikke som folkeslagene! For du har horet deg bort fra din Gud. Du tok gjerne imot betaling på alle treskeplasser for korn.


text:
De skal ikke få bo i Herrens land. Efraim skal tilbake til Egypt, og i Assur skal de spise uren mat.


text:
De skal ikke ofre vin til Herren, deres slaktoffer kan ikke glede ham. Det skal være som sørgebrød for dem, alle som spiser det, blirurene. For brødet sitt har de for seg selv, det kommer ikke til Herrens hus.


text:
Se, drar de bort fra ødeleggelsen, skal Egypt samle dem sammen, Memfis gravlegge dem. Nesler skal skjule deres skatter av sølv, tornekratt skal vokse i teltene deres.


text:
Straffens dager er kommet, gjengjeldelsens dager er kommet, det skal Israel få merke. «Profeten er en dåre, åndsmannen er uten forstand!» Ja, fordi din skyld er så stor og ditt fiendskap så sterkt!


text:
Profeten er Efraims vokter, sammen med min Gud, men snarer er det på alle hans veier, fiendskap i hans Guds hus.


text:
De er blitt like dypt fordervet som i Gibeas dager. Han skal huske deres skyld og straffe deres synder.


text:
Jeg fant Israel som druer i ørkenen, jeg så fedrene deres som tidlig frukt på fikentreet. Men da de kom til Baal-Peor, viet de seg til skammen og ble like motbydelige som han de elsket.


text:
Efraim er plantet i en eng, det er som om jeg så bort til Tyros. Men Efraim må føre sine barn ut til den som dreper.


text:
All deres ondskap viste seg i Gilgal, der la jeg dem for hat. Fordi de har gjort så mye ondt, vil jeg drive dem ut av mitt hus. Jeg kan ikke elske dem lenger, alle deres førere er opprørere.


text:
Efraim er slått, deres rot er blitt tørr, de skal ikke lenger bære frukt. Og selv om de føder, vil jeg drepe deres dyrebare livsfrukt.


text:
Israel var en frodig vinstokk som bar mye frukt. Jo mer frukt, desto flere altere. Jo bedre land, desto bedre steinstøtter.


text:
Sleipt er hjertet deres, nåmåde ta på seg skylden. Han skal bryte ned deres altere og ødelegge steinstøttene.


text:
Nåmåde si: «Vi har ingen konge, for vi har ikke fryktet Herren. Og kongen, hva kan han gjøre for oss?» 


text:
De har talt tomme ord, sverget falskt og inngått pakter. Retten blomstrer som giftplanter i plogfurene.


text:
De som bor i Samaria, er redde for kalven i Bet-Aven. Folket sørger over den, og avgudsprestene klager, for kalvens herlighet er bortført.


text:
Ogsåden skal føres til Assur som gave til storkongen. Skam skal Efraim få, Israel skal bli til skamme på grunn av planene sine.


text:
Avens offerhauger skal utslettes, Israels synd. Torn og tistel skal vokse opp over altrene deres. De skal si til fjellene: Skjul oss! og til haugene: Fall over oss!


text:
Fra Gibeas dager har du syndet, Israel. Der er de blitt stående. Skulle ikke krigen nådem i Gibea? Overugjerningsmennene


text:
vil jeg komme for åtukte dem. Folkeslag skal samle seg mot dem når de blir tuktetfor sin dobbelte skyld.


text:
Efraim var en temmet kvige som gjerne ville treske, og jeg sparte den vakre nakken hennes. Nå vil jeg spenne Efraim for, Juda skal pløye og Jakob harve.


text:
Så med rettferd, høst med kjærlighet, bryt dere nybrott! For Nå er det tid for åsøke Herren, inntil han kommer og lar rettferd regne over dere.


text:
Dere har pløyd nedurett og høstet ondskap og spist fruktenav løgn. For du stolte på din egen vei og på alle dine krigere.


text:
Derfor skal krigslarm reise seg i folket ditt, og alle borgene dine skal ødelegges, slik Sjalman ødela Bet-Arbel på stridens dag, da mor og barn ble knust.


text:
Slik vil jeg gjøre med dere i Betel fordi ondskapen deres er stor. Når dagen gryr, er det ute med Israels konge.


text:
Men jo mer jeg ropte på dem, desto mer gikk de bort fra meg. De ofret til Baal-gudene, tente offerild for gudebilder.


text:
Jeg dro dem med menneskebånd, med kjærlighets tau. Jeg var lik en som løfter et spedbarn opp til kinnet, jeg bøyde meg ned og ga dem mat.


text:
Folket mitt henger fast ved sitt frafall fra meg. De roper sammen til ham som er i det høye, men han reiser dem ikke opp.


text:
Hvordan kan jeg oppgi deg, Efraim, overgi deg, Israel? Hvordan kan jeg oppgi deg som Adma, gjøre med deg som med Sebojim? Hjertet vender seg i meg, all min medlidenhet våkner.


text:
Jeg vil ikke følge min brennende vrede, ikke ødelegge Efraim en gang til. For jeg er Gud og ikke et menneske, hellig midt iblant dere. Jeg vil ikke komme med redsel.


text:
Herren skal de følge, som en løve skal han brøle. Når han brøler, skal hans barn komme skjelvende fra vest.


text:
Skjelvende skal de komme som en fugl fra Egypt, som en due fra Assur. Jeg vil la dem bo i husene sine, sier Herren.


text:
Efraim har omringet meg med løgn, Israels hus med svik. Men Juda holder seg ennå til Gud og er trofast mot Den hellige.


text:
Efraim gjeter vind, jager hele dagen etter østavind. Han hoper opp løgn og vold. De slutterpakt med Assur og sender olje til Egypt.


text:
han kjempet med engelen og vant, han gråt og ba om nåde. I Betel møter Gud ham, og der taler han med oss,


text:
Og du skal vende tilbake ved din Guds hjelp. Hold fast på kjærlighet og rett, ha alltid håp til din Gud!


text:
og Efraim sier: «Jeg er da blitt rik og har fått meg eiendom, men i all min rikdom er jeg ikke funnet skyldig i noe som er synd.» 


text:
Men jeg er Herren din Gud, helt fra Egypt. ennå vil jeg la deg bo i telt som den gangen jeg møtte deg.


text:
Jeg vil tale til profetene. Jeg lot dem få syner i mengde, og nå vil jeg tale i lignelser gjennom dem.


text:
Er Gileadugudelig, skal de bli til intet. Ofrer de okser i Gilgal, skal altrene deres bli som steinrøyser langs åkeren.


text:
Efraim har vakt bitter harme. Herren skal la hans blodskyld komme over ham selv og gi ham igjen for hans spott.


text:
Når Efraim talte, ble det redsel, han var en fyrste i Israel. Men han førte skyld over seg ved Baal og døde.


text:
Og nåfortsetter de med å synde; av sølvet sitt har de støpt seg bilder, gudebilder etter sitt eget hode, alt sammen laget av håndverkere. Folk sier om dem: «De som ofrer mennesker, kysser kalver.» 


text:
Derfor skal de bli som morgendisen, lik dugg som tidlig blir borte, lik agner som blåser bort fra treskeplassen, lik røyk fra ljoren.


text:
Jeg er Herren din Gud, helt fra Egypt. Noen annen gud enn meg kjenner du ikke, det finnes ingen annen frelser enn jeg.


text:
Jeg vil komme over dem som en binne de har tattungene fra, og rive opp brystet på dem. Jeg vil ete dem opp som en løve; de ville dyrene skal slite dem i stykker.


text:
Hvor er da kongen din som kan berge deg i alle byene dine, og hvor er dommerne dine? Du har jo sagt: «Gi meg konge og høvdinger!» 


text:
Når fødselsriene kommer, er han et barn uten forstand. Når tiden er der, kommer han ikke fram til livmormunnen.


text:
Skal jeg fri dem fra dødsrikets makt, løse dem ut fra døden? Død, hvor er din pest? Dødsrike, hvor er din sott? Medlidenhet er skjult for mine øyne.


text:
Ja, han skiller brødre fra hverandre. Det kommer en østavind, et Herrens vær som blåser opp fra ørkenen. Da blir brønnen hans tom og kilden tørr. Han plyndrer skattkammeret for alle dyre ting.


text:
Samaria skal bøte fordi hun var trassig mot sin Gud. De skal falle for sverd, småbarna deres skal knuses, og kvinnene som venter barn, skal skjæres opp.


text:
Ta ord med dere og vend om til Herren, si til ham: «Tilgi all skyld og ta imot det gode, så vil vi betale med fruktenav leppene våre.


text:
Assur vil ikke hjelpe oss, vi skal ikke ri på hester, og vi vil ikke lenger si: Vår gud! til det våre hender har gjort. Hos deg finner den farløse barmhjertighet.» 


text:
Jeg vil helbrede deres frafall, og jeg vil elske dem av hjertet, for min vrede har vendt seg fra dem.


text:
Igjen skal de bo i hans skygge, de skal dyrke korn og blomstre som vinstokken. Hans navn skal bli som vinen fra Libanon.


text:
Hva har vel Efraim med gudebilder å gjøre? Det er jeg som svarer ham og ser til ham. Jeg er som en grønn sypress, fra meg skal din frukt komme.


text:
Hvem er så vis at han forstår dette, forstandig nok til åskjønne det? Ja, Herrens veier er rette, de rettferdige vandrer på dem, men synderne snubler.


text:
Hør dette, dere eldste, og lytt, alle som bor i landet! Har slikt hendt før i deres dager eller i deres fedres dager?


text:
Det som var igjen etter den tyggende gresshoppen, åt den svermende, det som var igjen etter den svermende, åt den hoppende, det som var igjen etter den hoppende, åt den gnagende gresshoppen opp.


text:
Våkn opp, dere drukne, og gråt! Klag, alle dere som drikker vin, over druesaft munnen ikke fikk smake.


text:
For et folk har dratt opp mot mitt land, mektig og uten tall. Tenner har de som en løve og kjever som en løvinne.


text:
Vinstokken er tørket inn, fikentreet visnet, granateple, palme og apal, hvert tre på marken er tørt. Blant menneskene er gleden tørket inn.


text:
Kle dere til klage, prester! Skrik, dere som tjener ved alteret! gå inn og våk i sekkestrie, dere som tjener min Gud. For grødeoffer og drikkoffer holdes borte fra deres Guds hus.


text:
Rop ut en hellig faste, kunngjør en høytidssamling! Kall sammen de eldste, alle som bor i landet, i Herren deres Guds hus og rop til Herren!


text:
Til deg, Herre, roper jeg. For ild har fortært beitene i ødemarken, flammer har svidd av hvert tre på marken.


text:
Selv villdyrene skriker til deg, for bekkefarene er tørket ut og ild har fortært beitene i ødemarken.


text:
Blås i horn på Sion og løft hærrop på mitt hellige fjell så alle i landet skjelver! For Herrens dag kommer, den er nær,


text:
en dag med mulm og mørke, en dag med skyer og skodde. Et stort og mektig folk brer seg ut som morgenrøden over fjellet. Det har aldri hatt sin like i tider som var, og vil aldri få det i år som kommer, så lenge slekt følger slekt.


text:
Ild fortærer foran dem, og etter dem slikker flammen, landet foran dem er som Edens hage, etter dem er en øde ørken, ingen slipper unna.


text:
som krigsvogner over fjellene skramler de fram, lik ild som knitrer i halmen, lik et sterkt folk rustettil krig.


text:
Som krigere styrter de fram, som stridsmenn stormer de murer. Hver mann går strake veien fram og bøyer ikke av fra stien.


text:
De presser ikke hverandre bort, hver mann holder sin plass, mellom kastespyd styrter de fram og lar seg ikke stanse.


text:
De farer inn i byen, de stormer opp på muren, de trenger inn i husene, gjennom vinduer går de som tyver.


text:
Herren hever stemmen foran sin hær, for veldig er hæren hans, og mektige er de som lyder hans ord. Ja, stor og skremmende er Herrens dag, hvem kan holde den ut?


text:
Riv hjertet i stykker, ikke klærne! Vend om til Herren deres Gud! For han er nådig og barmhjertig, sen til vrede og rik på miskunn, og han kan angre på ulykken.


text:
Hvem vet om han vender om og angrer og legger velsignelse etter seg –grødeoffer og drikkoffer for Herren deres Gud.


text:
Kall folket sammen, hellige forsamlingen! La de gamle samle seg, og la småbarn og spedbarn komme sammen. La brudgommen gå ut fra sitt rom og bruden fra sitt kammer!


text:
Mellom forhall og alter skal prestene, Herrens tjenere, gråte og si: «Herre, spar ditt folk, gjør ikke din eiendom til spott så folkeslag får herske over dem! Hvorfor skal de si blant folkene: Hvor er deres Gud?» 


text:
Og Herren svarte sitt folk: Se, jeg vil sende dere korn, ny vin og fin olje så dere kan bli mette. Aldri mer skal jeg gjøre dere til spott blant folkene.


text:
Fienden fra nord vil jeg drive langt bort fra dere og jage til et tørt og øde land, hans fortropp til havet i øst, hans baktropp til havet i vest. Stanken av ham skal stige opp, den vonde luktenhans skal stige opp. Ja, storverk har han gjort.


text:
Vær ikke redde, dere dyr på marken, for beitene i ødemarken grønnes og trærne gir sin frukt, fikentre og vinstokk bærer rikt.


text:
Fryd dere, Sions barn, gled dere i Herren deres Gud! For han gir dere regn i rett tid, han lar regnet falle som før, både høst og vår.


text:
Jeg gir dere igjen for årene da den svermende, den hoppende, den gnagende og den tyggende gresshoppen åt, min store hær som jeg sendte mot dere.


text:
Dere skal spise og bli mette og prise navnet til Herren deres Gud, som har handlet så underfullt med dere. Mitt folk skal aldri bli til skamme.


text:
Dere skal kjenne at jeg er midt i Israel. Jeg er Herren deres Gud, og ingen annen. Mitt folk skal aldri bli til skamme.


text:
En gang skal det skje at jeg øser ut min Ånd over alle mennesker. Deres sønner og døtre skal profetere, de gamle skal drømme drømmer og de unge skal se syn.


text:
Da skal hver den som på kaller Herrens navn, bli berget. For på Sion-fjellet og i Jerusalem skal det finnes redning, som Herren har sagt. Og blant de overlevende er de som Herren kaller.


text:
da vil jeg samle alle folkeslag og føre dem ned i Josjafats dal. Der vil jeg holde rettergang med dem om Israel, mitt folk og min eiendom, som de spredte blant folkene. De delte mitt land


text:
og kastet lodd om mitt folk, de ga en gutt for en hore og solgte en jente for vin, og den drakk de opp.


text:
Så, hva vil dere meg, Tyros og Sidon og alle filisterbygder? Vil dere ta igjen for noe jeg har gjort? Gjør dere meg noe ondt, skal jeg straks la det komme over deres eget hode,


text:
Se, nåvekker jeg dem fra stedet dere har solgt dem til, og lar det dere har gjort, komme over deres eget hode.


text:
Og jeg vil la judeerne selge sønnene og døtrene deres. De skal selge dem til sabeerne, et folk langt borte. For Herren har talt.


text:
Folkeslagene skal bryte opp og dra til Josjafats dal, for der vil jeg sitte til doms over folk fra alle kanter.


text:
Send sigden ut, for høsten er moden, kom og tråkk, for vinpressen er full, pressekummene flyter over, for ondskapen deres er stor.


text:
Herren skal brøle fra Sion, la røsten runge fra Jerusalem, himmel og jord skal skjelve. Men Herren er et vern for sitt folk, en borg for Israels barn.


text:
Da skal dere kjenne at jeg er Herren deres Gud som bor på Sion, mitt hellige fjell. Jerusalem skal være et hellig sted, der skal fremmede aldri mer komme inn.


text:
Den dagen skal det skje at fjellene drypper av druesaft og haugeneflommer av melk, og i alle Judas bekkefar skal det renne vann. En kilde skal velle fram fra Herrens hus og vanne Akasiedalen.


text:
Egypt skal bli til en ødemark og Edom til en øde ørken på grunn av voldsverket mot judeerne, fordi de spilteuskyldig blod i sine land.


text:
Ord av Amos, en sauebonde fra Tekoa, det han så om Israel i de dager da Ussia var konge i Juda og Jeroboam, sønn av Joasj, var konge i Israel, to år før jordskjelvet.


text:
Han sa: Herren brøler fra Sion, fra Jerusalem rungerhans røst. Gjeternes beitemarker skal sørge, Karmels topp skal tørke.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Damaskus, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de tresket Gilead med jerntagger.


text:
Jeg sprenger portbommen i Damaskus, utrydder ham som troner i Aven-dalen, og ham som bærer septer i Bet-Eden. Arams folk skal i eksil til Kir, sier Herren.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Gaza, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de drev alle i eksil og overga dem til Edom.


text:
Jegutrydder ham som troner i Asjdod, og ham som bærer septer i Asjkalon. Jeg løfter hånden mot Ekron, og resten av filisterne skal gå til grunne, sier Herren Gud.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Tyros, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de overga til Edom alle som de drev i eksil, de husket ikke på brødrepakten.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Edom, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de jaget brødrene sine med sverd, de viste ingen barmhjertighet. De holdt alltid fast på sin harme, vreden voktet de i detuendelige.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av ammonittene, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de skar opp gravide i Gilead ogutvidet grensene sine.


text:
Jeg setter fyr på muren rundt Rabba, ild skal fortære borgene der underkampropene på stridens dag, i stormen på uværsdagen.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Moab, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de brente Edom-kongens knokler til kalk.


text:
Jeg sender ild mot Moab, den skal fortære Kerijots borger. Moab skal døunderkrigslarm, underkamprop og hornstøt.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Juda, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de foraktet Herrens lov, de holdt ikke hans forskrifter. Løgner førte dem vill, løgner som fedrene fulgte.


text:
Så sier Herren: Treugjerninger av Israel, ja, fire –jeg holder det ikke tilbake! For de selger den rettferdige for penger, den fattige for et par sandaler.


text:
De tramper de svakes hode ned i støvet og trenger hjelpeløse bort fra veien. En mann og hans far går til samme jente så mitt hellige navn blir vanhelliget.


text:
Men det var jeg somutryddet amorittene for dem, de som var høye som sedertrær og sterke som eiketrær. Jeg ødela fruktenoppe og røttene nede.


text:
Det var jeg som førte dere opp fra Egypt og ledet dere i ørkenen i førti år så dere kunne innta amorittenes land.


text:
Jeg lot noen av sønnene deres stå fram som profeter og noen unge menn som nasireere. Er det ikke slik, israelitter? sier Herren.


text:
Den raske er ikke i stand til åflykte, den sterke kan ikke bruke sin kraft, og helten berger ikke livet.


text:
Bueskytteren holder ikke stand, den som er lett på foten, kommer seg ikke unna, og rytteren berger ikke livet.


text:
Hør dette ordet som Herren taler mot dere, israelitter, mot hele den slekten jeg førte opp fra Egypt:


text:
Bare dere ville jeg kjennes ved blant alle jordens slekter. Derfor vil jeg straffe dere for alle syndene deres.


text:
Faller vel fuglentil jorden uten at en felle er satt opp? Spretter snaren opp fra marken uten å ha fanget noe?


text:
Gjaller hornet i byen uten at folket skjelver? Skjer det enulykke i byen uten at Herren har gjort det?


text:
La det høres over borgene i Asjdod og over borgene i Egypt, og si: Kom sammen på fjellene rundt Samaria! Se den store forvirringen hos henne og undertrykkelsen i byen!


text:
Derfor sier Herren Gud: Fienden skal omringe landet, rive ned festningen din, borgene skal plyndres.


text:
Så sier Herren: Som gjeteren berger to leggbein eller en øreflipp fra løvens gap, slik skal israelittene berges, de som sitter i sofahjørner i Samaria og på divaner i Damaskus.


text:
Ja, den dagen jeg straffer Israel for syndene deres, lar jeg straffen ramme Betels altere. Alterhornene blir huggetav og faller til jorden.


text:
Da knuser jeg både vinterhus og sommerhus. Elfenbenshus går til grunne og store bygninger legges i grus, sier Herren.


text:
Hør dette ordet, dere Basan-kyr på Samarias fjell, dere somundertrykker småkårsfolk og knuser de fattige, som sier til mennene deres: «Hent noe å drikke!» 


text:
Herren Gud har sverget ved sin hellighet: Se, dager skal komme over dere da dere blir slept bort med haker og de siste av dere med fiskekroker.


text:
Gjennom revner i murene skal dere gå ut, kvinne etter kvinne. Dere skal drives bort til Hermon, sier Herren.


text:
Dra til Betel og synd, til Gilgal og synd til gagns! Kom med slaktoffer om morgenen og tiende den tredje dagen!


text:
Brenn takkoffer av syret brød, rop ut frivillig offer, la det høres! For det er slik dere liker å ha det, israelitter, sier Herren Gud.


text:
Jeg lot dere være uten mat i munneni alle byer og uten brød alle steder. Men dere vendte ikke om til meg, sier Herren.


text:
Jeg holdt regnet tilbake for dere da det ennå var tre måneder til høsten. Jeg lot det regne over én by, men over en annen lot jeg det ikke regne. Ett jordstykke fikk regn, et annet fikk ikke regn og tørket ut.


text:
Både to og tre byer vaklet av sted til en og samme by for å drikke vann uten å få tørsten slukket. Men dere vendte ikke om til meg, sier Herren.


text:
Jeg slo dere med kornsot og svartrust. Gresshopper åt opp de mange hagene og vinmarkene deres, fikentrærne og oliventrærne. Men dere vendte ikke om til meg, sier Herren.


text:
Jeg sendte pest mot dere som jeg gjorde mot Egypt. Jeg drepte de unge mennene med sverd. Hestene ble tatt som bytte. Jeg lot stanken fra deres egen leir stige opp i nesen på dere. Men dere vendte ikke om til meg, sier Herren.


text:
Jeg ødela dere slik Gud ødela Sodoma og Gomorra. Dere var som etutbrent vedtre, raket ut av ilden. Men dere vendte ikke om til meg, sier Herren.


text:
Derfor vil jeg gjøre slik med deg, Israel. Og fordi jeg vil gjøre dette med deg, må du gjøre deg klar til å møte din Gud, Israel!


text:
For se, han som former fjellene og skaper vinden, han som forteller mennesket hva det tenker, han som skaper morgenrøde og mørke, som farer fram over jordens høyder, Herren, hærskarenes Gud, er hans navn.


text:
Hun er falt, hun reiser seg ikke mer, jomfru Israel. Hun ligger forlatt på egen jord, ingen reiser henne opp.


text:
For så sier Herren Gud: Den byen som drar ut med tusen mann, får hundretilbake, og den som drar ut med hundre, får ti tilbake i Israels hus.


text:
Søk ikke til Betel, gå ikke til Gilgal, dra ikke til Beer-Sjeba. For Gilgal skal drives i eksil, og Betel skal bli til intet.


text:
Søk Herren, så skal dere leve! Ellers kommer han som ild over Josefs hus, den fortærer, og Betel har ingen til å slukke.


text:
Han som skapte Sjustjernen og Orion, han som gjør dødsskygge om til morgen og dagen til svarte natt, han som kaller på vannet i havet og øser det ut over jorden, Herren er hans navn.


text:
Dere tråkker ned småkårsfolk og krever korn i avgift av dem. Derfor: Dere har bygd hus av tilhuggetstein, men skal ikke få bo i dem, dere har plantet herlige vinmarker, men skal ikke få drikke vinen.


text:
For jeg kjenner til de mange lovbruddene og de talløse syndene deres, dere som forfølger rettferdige, tar bestikkelser og avviser fattige i porten.


text:
Søk det gode og ikke det onde, så dere får leve! Da skal Herren, hærskarenes Gud, være med dere, slik dere sier.


text:
Hat det onde og elsk det gode, håndhev retten i porten!så vil kanskje Herren, hærskarenes Gud, være nådig mot resten av Josef.


text:
Derfor, så sier Herren, hærskarenes Gud, Herren: på alle torg skal det være klage, i alle gater skal de rope: «Ve, ve!» De skal kalle på bonden til sorg og på folk som kan gråte, til klage.


text:
Den ligner en mann som flykter fra løven og treffer på bjørnen. Og når han kommer hjem og støtter hånden mot veggen, biter slangen ham.


text:
For om dere bærer fram brennoffer eller grødeoffer, vil jeg ikke ha dem. Og fredsofrene deres med gjøkalvkjøtt vil jeg ikke se.


text:
Ve de sorgløse på Sion og de trygge på Samarias fjell, de gjeveste av det fremste folkeslaget, de som Israels hus vender seg til.


text:
Dra til Kalne og se, gåderfra til Hamat-Rabba og dra ned til Gat i Filisterland! Er dere bedre enn disse rikene? Har de et større område enn dere?


text:
De ligger på elfenbensbenker og strekker seg på divaner, de spiser lam fra saueflokken og gjøkalver fra buskapen.


text:
De drikker vin av offerskåler og smører seg med den fineste olje, men lider ikke under Josefs sammenbrudd.


text:
Derfor skal de nådrives i eksil, fremst blant de bortførte. Da blir det slutt på festsamlingene der de ligger og drar seg.


text:
Herren Gud har sverget ved seg selv, sier Herren, hærskarenes Gud: Jeg avskyr Jakobs stolthet og hater borgene der. Jegutleverer byen og alt som er i den.


text:
Når en venn eller slektning bærer knoklene ut av huset, spør han den som er innerst i huset: «Er det flere igjen hos deg?» Og han svarer: «Ingen.» Da sier han: «Hysj!» for Herrens navn må ikke nevnes.


text:
Løper vel hester opp bratte fjellet, pløyer man det med okser? Men dere gjør retten om til gift og rettferds frukt til malurt.


text:
Se, nåreiser jeg et folk mot deg, Israels hus, sier Herren, hærskarenes Gud. De skalundertrykke dere fra Lebo-Hamat til Araba-bekken.


text:
Dette viste Herren Gud meg: Se, han skapte gresshopper da gresset begynte åvokse etter slåtten. Se, det var etterveksten etter kongens slåttonn.


text:
Da de hadde fortært alt gresset i landet, sa jeg: «Tilgi, Herre Gud! Hvordan kan Jakob bli stående, han som er så liten?» 


text:
Dette viste Herren Gud meg: Se, Herren Gud kalte ilden til strid. Den fortærte det store dypet og holdt på åfortære åkrene.


text:
Herren sa til meg: «Hva ser du, Amos?» Jeg svarte: «Et blylodd.» Da sa Herren: «Se, jeg senker loddet midt i Israel, mitt folk. Jeg vil ikke lenger bære over med det.


text:
Isaks offerhauger skal legges øde og Israels helligdommer i ruiner. Jeg vil reise meg med sverd mot Jeroboams hus.» 


text:
Amasja, presten i Betel, sendte bud til Jeroboam, Israels konge: Amos har fått i stand en sammensvergelse mot deg midt i Israels hus. Landet kan ikke tåle alle ordene hans.


text:
Siden sa Amasja til Amos: Du seer, gå din vei, kom deg av sted til Juda! Der kan du spise ditt brød, der kan du profetere.


text:
Da tok Amos til orde og sa til Amasja: Ikke er jeg profet og ikke profetdisippel. Jeg holder husdyrog dyrker fiken.


text:
Men Herren tok meg bort fra saueflokken, og Herren sa til meg: «Gåog tal profetord til mitt folk Israel!» 


text:
Derfor sier Herren: «Din kone skal være en hore i byen, sønnene og døtrene dine skal falle for sverd. Jorden din skal deles med må lesnor, du selv skal dø på uren jord, og Israel skal drives i eksil fra sitt land.» 


text:
Han sa: «Hva ser du, Amos?» Jeg svarte: «En kurv med moden frukt.» Da sa Herren til meg: «Enden er kommet for mitt folk Israel, jeg vil ikke lenger bære over med det.


text:
Sangerinnene på slottet skal jamre den dagen, sier Herren Gud. Mengder av lik ligger slengt overalt. Hysj!» 


text:
Dere sier: «Når er nymånefesten over, så vi kan selge korn, og sabbaten, så vi kan åpne kornsalget? Da gjør vi må let for lite og prisen for høy og fuskermed falske vekter.


text:
Må ikke jorden skjelve for slikt, så alle som bor der, sørger? Ja, må den ikke flomme som Nilen, stige og synke som Egypts elv?


text:
Festene gjør jeg til sørgehøytider og alle sangene til likklage, jeg legger sekkestrie om alle hofter og lar hvert hode rakes snaut, som i sorg over den eneste sønnen. Enden blir en bitter dag.


text:
Se, dager skal komme, sier Herren Gud, da jeg sender sult i landet, ikke sult etter brød og ikke tørst etter vann, men etter å høre Herrens ord.


text:
De skal flakke om fra hav til hav, streife omkring fra nord til øst og søke etter Herrens ord, men de skal ikke finne det.


text:
De som sverger ved Samarias synd og sier: «Så sant din gud lever, Dan» og: «Så sant din vei lever, Beer-Sjeba», de skal falle og aldri reise seg mer.


text:
Jeg så Herren stå på alteret. Han sa: Slåtil søylehodene så dørtersklene skjelver, knus dem så de faller i hodet på alle! De som måtte bli igjen, vil jeg drepe med sverd, ingen av dem skal kunne flykte, ingen skal berge seg unna.


text:
Om de graver seg ned i dødsriket, skal min hånd hente dem opp, om de farer opp til himmelen, skal jeg styrte dem ned.


text:
Om de gjemmer seg på Karmels topp, skal jeg finne dem og hente dem ned. Om de skjuler seg for mine øyne på havets bunn, befaler jeg slangen åbite dem.


text:
Om de må gåsom fanger foran sine fiender, befaler jeg sverdet ådrepe dem. Jeg retter øynene mot dem til det onde og ikke til det gode.


text:
Herren, hærskarenes Gud, rører ved jorden, og den skjelver. Alle som bor der, sørger. Hele jorden stiger som Nilen og synker som Egypts elv.


text:
Han som har bygd sine høye saler i himmelen og reist sin hvelving over jorden, han som kaller på vannet i havet og øser det ut over jorden, Herren er hans navn.


text:
For meg, israelitter, er dere som kusjittene, sier Herren. Jeg førte Israel opp fra Egypt, men også filisterne fra Kaftor og arameerne fra Kir.


text:
Se, Herren Guds øyne er rettet mot det syndige riket: Nå skal jegutslette det fra jorden. Nei, jeg skal ikke utslette Jakobs hus, sier Herren.


text:
For se, jeg befaler, og jeg rister Israels hus mellom alle folkeslagene som når en rister i en sikt og ikke et sandkorn faller til jorden.


text:
For sverdet skal de dø, alle synderne i folket mitt, de som sier: «Det onde når oss ikke, det rammer ikke oss.» 


text:
Den dagen reiser jeg opp igjen Davids falne hytte. Revnene murer jeg igjen, og det som ligger i grus, gjenreiser jeg. Jeg bygger den som i gamle dager,


text:
så de kan ta resten av Edom i eie og alle andre folkeslag som navnet mitt er nevnt over, sier Herren, som gjør dette.


text:
Se, dager skal komme, sier Herren, da den som pløyer, tar igjen den som høster, og den som tråkker druer, tar igjen den som så r. Druesaft skal dryppe fra fjellene og flyte fra alle høyder.


text:
Da vil jeg vende skjebnen for mitt folk Israel. De skal bygge opp igjen ødelagte byer og bo i dem. De skal plante vinmarker og drikke vinen. De skal anlegge hager og spise frukten.


text:
Jeg planter dem i deres egen jord, og de skal aldri mer rykkes opp av jorden jeg har gitt dem, sier Herren din Gud.


text:
Obadjas syn. Så sier Herren Gud om Edom: Et budskap har vi hørt fra Herren, en budbærer er sendt til folkeslagene: «Opp! Vi går til krig mot Edom!» 


text:
Ditt hovmodige hjerte har forført deg, du som bor i fjellkløfter og holder til høyt der oppe. Du sier i ditt hjerte: «Hvem kan styrte meg til jorden?» 


text:
Om du stiger høyt som ørnen, om du legger reiret ditt blant stjerner, skal jeg styrte deg ned derfra, sier Herren.


text:
Om tyver kom til deg, om røvere kom om natten –det er ute med deg! – da tok de vel bare det de trengte. Om drueplukkere kom til deg, da lot de vel etterhøsten bli igjen.


text:
Alle du var i pakt med, driver deg av sted mot grensen. Alle du hadde fred med, sviker deg og seirer over deg. De som delte brød med deg, setter feller for deg: «Det finnes ikke forstand i ham.» 


text:
Dine krigere, Teman, blir slått av skrekk, for hver og en skal utryddes fra Esaus fjell. På grunn av drap


text:
Den dagen du holdt deg borte, dagen da fremmede førte hæren hans bort som fanger, dautlendinger gikk inn gjennom hans porter og kastet lodd om Jerusalem, da var du som en av dem.


text:
Se ikke på din bror med fryd på hans skjebnedag! Gled deg ikke over judeerne den dagen de går til grunne! Vær ikke stor i munnen den dagen de er i nød!


text:
Gå ikke inn gjennom mitt folks port på deresulykkesdag! Se ikke med glede, du også, på det onde som rammet dem på ulykkesdagen! Grip ikke etter rikdommen deres på ulykkesdagen!


text:
Still deg ikke i veikryssene for åhugge ned flyktningene! Utlever ikke de overlevende på nødens dag!


text:
For Herrens dag er nær over alle folkeslag. Slik du har gjort, skal det gjøre s mot deg. Dine gjerninger kommer tilbake over ditt eget hode.


text:
Som dere drakk på mitt hellige fjell, skal alle folkeslag alltid drikke, drikke og svelge og bli som om de aldri hadde vært til.


text:
Men på Sion-fjellet skal det finnes redning. Det skal være hellig. Jakobs hus skal drive ut dem som drev dem ut.


text:
Jakobs hus skal være en ild og Josefs hus en flamme, og Esaus hus skal bli til halm. De skal brenne dem og fortære dem, ikke én fra Esaus hus skal overleve. Herren har talt.


text:
Negev skal ta Esaus fjell i eie, lavlandet skal ta filisternes land, de skal ta Efraims land og Samarias land, og Benjamin skal ta Gilead i eie.


text:
Denne hæren av israelitter i eksil skal ta det som tilhørte kanaaneerne, helt til Sarepta, og de fra Jerusalem som er i eksil i Sefarad, skal ta byene i Negev.


text:
«Ståopp, gå til storbyen Ninive og rop ut over byen at ondskapen deres har steget opp for mitt ansikt.» 


text:
Da sto Jona opp for åflykte til Tarsis, bort fra Herren. Han dro ned til Jaffa og fant et skip som skulle til Tarsis. Så betalte han for reisen og gikk ned i båten. Han ville være med til Tarsis, bort fra Herren.


text:
Men Herren kastet en mektig vind ned over havet, og stormen ble så sterk at skipet holdt på å bli knust.


text:
Sjøfolkene ble redde, og hver mann ropte til sin gud. Lasten som var om bord, kastet de på havet for ålette skipet. Men Jona hadde gått nedunderdekk og lagt seg og var falt i dyp søvn.


text:
Kapteinen kom bort til ham og sa: «Hva er det med deg? Sover du? stå opp og rop til guden din! Kanskje guden vil huske på oss så vi ikke gårunder.» 


text:
Mennene sa til hverandre: «La oss kaste lodd, så vi kan få vite hvem som er skyld i at denneulykken har rammet oss!» De kastet lodd, og loddet falt på Jona.


text:
Da sa de til ham: «Fortell oss nåhvem som er skyld i at denneulykken har rammet oss! Hva slags arbeid har du? Hvor kommer du fra? Hvilket land er du fra? Og hvilket folk tilhører du?» 


text:
Han svarte: «Jeg er hebreer og frykter Herren, himmelens Gud, som har skapt havet og det tørre landet.» 


text:
Da ble mennene grepet av stor redsel. De sa til ham: «Hva er det du har gjort?» For de visste at han hadde flyktet bort fra Herren. Det hadde han fortalt dem.


text:
«Hva skal vi gjøre med deg», sa de, «såhavet kan falle til ro omkring oss?» For stormen på havet ble sterkere og sterkere.


text:
Han svarte: «Løft meg opp og kast meg i havet, så vil det slutte årase. For jeg vet at det er min skyld at den sterke stormen har rammet dere.» 


text:
Mennene rodde på for å komme tilbake til land, men de greide det ikke. For det stormet sterkere og sterkere mot dem på havet.


text:
Da ropte de til Herren: «Herre! La ikke oss gå underfordi denne mannen mister livet. La ikke uskyldig blod komme over oss. For du, Herre, har gjort som du ville.» 


text:
Herren sendte en stor fisk for å sluke Jona, og Jona var i buken på fisken i tre dager og tre netter.


text:
Han sa: Jeg kalte på Herren i min nød, og han svarte meg. Jeg ropte om hjelp fra dødsrikets dyp, og du hørte meg.


text:
Du kastet meg i dypet midt ute på havet, strømmen omga meg. Alle dine brenninger og bølger slo over meg.


text:
Jeg tenkte: Jeg er drevet bort fra dine øyne. Skal jeg aldri mer få løfte blikket mot ditt hellige tempel?


text:
Jeg sank ned til foten av fjellene. Bommene på jordens porter slo igjen bak meg for alltid. Men du, Herre, min Gud, førte meg levende opp av graven.


text:
Men jeg vil ofre til deg med takkesang. Det jeg har lovet, vil jeg holde. Frelsen kommer fra Herren.


text:
Jona sto opp og gikk til Ninive, slik Herren hadde sagt. Men Ninive var en stor by for Gud, tre dagsreiser lang.


text:
Jona begynte å gå innover i byen, og da han hadde gått en dagsreise, ropte han: «Ennåførti dager, og så skal Ninive bli ødelagt!» 


text:
Da trodde folket i Ninive på Gud. De ropte ut en faste og kledde seg i sekkestrie, både store og små.


text:
Da kongen av Ninive hørte om dette, reiste han seg fra tronstolen og tok av seg kongekappen. Han kledde seg i sekkestrie og satte seg i aske.


text:
Han lot rope ut i Ninive: «Etter på bud fra kongen og hans stormenn: Ingen, verken mennesker eller dyr, storfe eller småfe, må smake noe som helst. De skal ikke beite og ikke drikke vann.


text:
De skal kle seg i sekkestrie, både mennesker og dyr, og rope til Gud av alle krefter. Hver og en skal vende om fra sin onde vei og fra sine overgrep.


text:
Hvem vet, kanskje Gud vil snu om og angre og vende seg bort fra sin brennende vrede, så vi ikke gårunder.» 


text:
Gud så hva de gjorde, at de vendte om fra sin onde vei. Da angret Gud på det onde han hadde sagt at han ville gjøre mot dem, og han gjorde det ikke.


text:
Han ba til Herren: «Herre! Var det ikke det jeg sa da jeg var i mitt eget land? Derfor ville jeg skynde meg og flykte til Tarsis. For jeg vet at du er en nådig og barmhjertig Gud. Du er sen til vrede og rik på miskunn, så du angrerulykken.


text:
Jona hadde gått ut av byen og slått seg ned på østsiden av den. Der hadde han laget en løvhytte og satt seg i skyggenunderden for å se hvordan det gikk med byen.


text:
Da lot Herren Gud en ricinus-busk vokse opp over Jona for å kaste skygge over hodet hans og fri ham fra mismotet. Jona gledet seg stort over busken.


text:
Og da solen sto opp, sendte Gud en brennende østavind. Solen stakk Jona i hodet så han nesten besvimte. Han ønsket at han måtte få dø, og sa: «Jeg vil heller døenn leve.» 


text:
Da sa Gud til Jona: «Er du virkelig så sint på grunn av ricinus-busken?» Han svarte: «Jeg er så sint at jeg kunne dø.» 


text:
Herren sa: «Du hadde omsorg for ricinus-busken, som du ikke har hatt noe arbeid med og ikke fått til åvokse opp, og som ble til på en natt og ble ødelagt på en natt.


text:
Skulle ikke jeg ha omsorg for storbyen Ninive, hvor det er mer enn tolv ganger ti tusen mennesker som ikke vet forskjell på høyre og venstre, og hvor det også er en mengde dyr?» 


text:
Herrens ord som kom til Mika fra Moresjet i de dager da Jotam, Ahas og Hiskia var konger i Juda, det han så om Samaria og Jerusalem.


text:
Hør, alle dere folkeslag! Lytt, du jord, og alt som fyller deg! Herren Gud skal være vitne mot dere, Herren selv, fra sitt hellige tempel.


text:
Fjellene smelterunderham, og dalene revner, som voks når den smelter for ilden, som vann når det rennerutforstupet.


text:
Alt dette på grunn av Jakobs opprør og Israels synder! Hva er Jakobs opprør? Samaria! Og hva er Judas offerhauger? Jerusalem!


text:
Men jeg skal legge Samaria i ruiner og gjøre byen om til vinmarker. Jeg velter steinene ned i dalen og legger grunnvollene hennes bare.


text:
Alle gudebildene hennes skal knuses, alle horegavene skal brennes, og alle avgudsbildene vil jeg ødelegge. Med horepenger har hun samlet dem, og til horelønn skal de bli.


text:
Derfor må jeg klage og jamre, gåbarføtt og naken omkring, jeg holder klage som sjakalen, har sorg som strutsen.


text:
For skaden hennes eruhelbredelig. nå står Juda for tur. Det har nådd til mitt folks port, til Jerusalem.


text:
Dra bort naken og med vanære, du som bor i Sjafir! Hun som bor i Saanan, kommer ikke ut. I Bet-Ha'esel holdes klage, der får dere ingen støtte.


text:
Spenn hestene for vognen, du som bor i Lakisj! Der var opphavet til synd for datter Sion, for hos deg er Israels opprør å finne.


text:
Derfor må du gi skilsmissegave til Moresjet-Gat. Som en uttørket bekk er husene i Aksib for Israels konger.


text:
Klipp deg og rak deg snau for barna du hadde kjær! Klipp deg snau som en gribb, for de er ført bort fra deg.


text:
Ve dem som tenker uturett og planlegger ondt mens de ligger i sengen! Når dagen gryr, setter de det i verk, for det står i deres makt.


text:
Markene de har lyst på, røver de, husene tar de, og de tvingerunderseg mannen og hans hus, bonden og eiendommen hans.


text:
Derfor sier Herren: Jeg tenker utulykke over denne slekten, den kan dere ikke fri nakken fra. Dere skal ikke lenger gåstolte omkring, for dette blir en ond tid.


text:
Den dagen skal de synge en nidvise og klage en klagesang over dere: «Vi er herjet og ødelagt! Mitt folks jord blir gitt bort, ja, tatt fra meg. Markene våre blir delt ut til frafalne.» 


text:
«Hold opp med åprofetere!» sier profetene. «Slik må ingen profetere! Tar skjellsordene aldri slutt?» 


text:
Hva er det du sier, Jakobs hus? Har Herren mistet tålmodigheten? Er det slik han handler? Har jeg ikke gode ord til dem som ferdes rett?


text:
Men folket mitt har alt stått fram som en fiende. Dere drar kappen av fredelige folk. De som vandrer trygt, blir krigsfanger.


text:
Kvinnene i folket mitt driver dere bort fra hjemmene de var glad i. Dere har for alltid tatt min ære fra småbarna hennes.


text:
stå opp og gå! For dette er ikke noe hvilested. Fordi det erurent, skal det ødelegges, og ødeleggelsen er voldsom.


text:
En som fór med løgn og bedrag og sa: «Jeg spår for deg om vin og drikk», det ville vært en profet for dette folket!


text:
Jeg vil samle deg, Jakob, hele deg. Jeg vil sanke sammen Israels rest, føre dem sammen som sauer i en kve, som en bøling på beite, en ståkende flokk av mennesker.


text:
Han som bryter gjennom, går foran dem. De bryter gjennom og drar ut av porten. Kongen deres går foran dem, Herren selv er i spissen for dem.


text:
Jeg sa: Hør, Jakobs høvdinger, dere ledere i Israels hus! Var det ikke dere som skulle kjenne retten?


text:
De eter kjøttet av folket mitt, huden flår de av dem, og beina deres knuser de. De brer det ut som i en gryte, som kjøttet i en kjele.


text:
Når de så roper til Herren, svarer han dem ikke. På den tid skal han skjule ansiktet for dem, for de har gjort onde gjerninger.


text:
Så sier Herren om de profetene som fører folket mitt vill, som roper «fred» bare de får noe åtygge på, men lyser hellig krig mot dem som ikke gir dem munnenfull:


text:
Derfor skal det bli natt for dere –uten syn, og mørke –uten spådom. Solen skal gåned for profetene og dagen formørkes omkring dem.


text:
Da skal seerne bli til skamme og spåmennene til spott. Alle skal de skjule skjegget, for det kommer ikke svar fra Gud.


text:
Jeg, derimot, er full av styrke ved Herrens ånd, av rett og kraft, så jeg kan tale til Jakob om hans lovbrudd, til Israel om hans synd.


text:
Hør dette, dere høvdinger i Jakobs hus, dere ledere i Israels hus, dere som avskyr rettferd og gjør det rette kroket,


text:
Høvdingene hennes dømmer for bestikkelser, presteneunderviser for betaling, profetene spår for penger, og enda støtter de seg til Herren og sier: «Er ikke Herren midt iblant oss? Det hender ikke oss noe vondt.» 


text:
Derfor: Sion skal pløyes til åker, Jerusalem bli til ruiner og tempelberget til hauger dekket av skog.


text:
I de siste dager skal det skje at Herrens tempelberg skal ståurokkelig som det høyeste av fjellene og rage over høydene. Dit skal folkeslag strømme.


text:
Han skal dømme mellom mange folk, skifte rett for mektige folkeslag, også for dem som er langt borte. De skal smi sverdene om til plogskjær og spydene til vingårdskniver. Folk skal ikke løfte sverd mot folk, ikke lenger læres opp til krig,


text:
men enhver skal sitte undersin vinstokk og sitt fikentre, ingen skal skremme dem. For Herren over hærskarene har talt.


text:
Hvert folkeslag vandrer i sin egen guds navn; men vi skal vandre i Herren vår Guds navn, evig og alltid.


text:
På den dagen, sier Herren, vil jeg samle de haltende og sanke sammen de fordrevne og dem jeg har fart ille med.


text:
De haltende gjør jeg til en rest, de bortdrevne til et mektig folk. Herren skal være konge over dem på Sions berg fra nå og til evig tid.


text:
Og du gjetertårn, du datter Sions vakthaug, til deg skal det komme, herreveldet du en gang hadde, Jerusalems datters kongs makt.


text:
Men nå, hvorfor skriker du så høyt? Er det ingen konge hos deg? Er rådgiveren din forsvunnet siden rier tar deg som hos en kvinne som skal føde?


text:
Skrik ut i rier som en fødende kvinne, datter Sion! For nåmådu forlate byen og bo ute på marken. Du skal komme til Babel, men der blir du berget. Der vil Herren løse deg ut av dine fienders hånd.


text:
stå opp og tresk, du datter Sion! For jeg vil gi deg horn av jern, jeg vil gi deg klover av bronse, og du skal knuse mange folk. Du skal vigsle byttet deres til Herren, rikdommen deres til hele jordens herre.


text:
Nå, risp deg opp, du opprispede datter! De har beleiret oss. Med stav slår de Israels dommer i ansiktet.


text:
Du, Betlehem, Efrata, minst blant slektene i Juda! Fra deg lar jeg en hersker over Israel komme. Hans opphav er fra gammel tid, fra eldgamle dager.


text:
Derfor skal han overgi dem, helt til tiden er kommet da hun som skal føde, har født. Da skal resten av hans brødre komme tilbake til Israels barn.


text:
Han skal ståog gjete i Herrens kraft, i Herren sin Guds høye navn. Og de skal bo trygt, for nårekker hans makt til jordens ender.


text:
Og han skal være fred. Når assyrerne kommer inn i landet vårt og tråkker inn i borgene våre, da reiser vi imot dem sju hyrder, ja, åtte fyrster.


text:
De skal gjete Assurs land med sverd, ja, Nimrods land med dragne våpen. Men når assyrerne kommer inn i landet vårt og tråkker over grensene våre, skal han berge oss.


text:
Da skal Jakobs rest blant tallrike folkeslag være som dugg fra Herren, som regn på gresset. De venter ikke på noen mann og håper ikke på mennesker.


text:
Da skal Jakobs rest blant folkene, midt iblant tallrike folkeslag, være som en løve blant skogens dyr, som en ungløve i saueflokker. Den farer fram og tråkker ned, den river i hjel, og ingen berger.


text:
Jeg vilutrydde gudebildene og steinstøttene du har. Du skal ikke lenger tilbe noe hendene dine har laget.


text:
Hør Herrens anklage, dere fjell og dere jordens faste grunnvoller! For Herren fører sak mot sitt folk, han går i rette med Israel.


text:
For jeg førte deg opp fra Egypt og fridde deg ut fra slavehuset. Jeg sendte Moses, Aron og Mirjam i spissen for deg.


text:
Mitt folk, husk planene kong Balak av Moab hadde, og svaret han fikk av Bileam, Beors sønn, på veien fra Sjittim til Gilgal, så du kan skjønne Herrens frelsesgjerninger.


text:
Hva skal jeg komme fram for Herren med når jeg bøyer meg for Gud i det høye? Skal jeg komme til ham med brennoffer, med årsgamle kalver?


text:
Bryr Herren seg om tusenvis av værer, titusenvis av oljebekker? Skal jeg ofre min førstefødte for mitt lovbrudd, min livsfrukt for min sjels synd?


text:
Han har kunngjort for deg, menneske, hva godt er. Og hva krever Herren av deg? Bare at du gjør rett, viser trofast kjærlighet og vandrer ydmykt med din Gud.


text:
Du skal spise og ikke bli mett, tom skal du kjenne deg. Den du tar til side, kan du likevel ikke berge, og den du berger, gir jeg til sverdet.


text:
Du skal så, men ikke høste, presse oliven, men ikke salve deg med olje, presse druer, men ikke drikke ny vin.


text:
Du har holdt Omris forskrifter og handlet som Ahabs hus. Etter deres råd har dere vandret. Derfor skal jeg overgi deg til ødeleggelse og innbyggerne dine til spott. Mitt folks vanære må dere bære.


text:
Ve meg! Det er som når fruktener plukket og vinhøsten er over: ikke en drue å spise, ikke en fiken jeg har lyst på.


text:
De trofaste er borte fra landet, det finnes ingen rettskaffen blant folk. Alle ligger på lur etter blod, enhver vil fange sin neste i garnet.


text:
Hendene er gode til å gjøre ondt. Høvdingen krever inn, dommeren vil ha betaling, storkaren sier hva han vil ha, og slik snur de om på alt.


text:
Den beste av dem er som en tornebusk, den ærligste verre enn et tornekratt. Vaktmennenes dag er kommet, regnskapsdagen. Nå er forvirringen der.


text:
Tro ikke på en kjenning, stol ikke på en venn! For henne som ligger i din favn, må du vokte din munns dører!


text:
For en sønn forakter sin far, en datter setter seg opp mot sin mor, en svigerdatter mot sin svigermor, en manns husfolk er hans fiender.


text:
Gled deg ikke over meg, min fiende! For om jeg faller, skal jeg reise meg igjen. Sitter jeg i mørke, er Herren lys for meg.


text:
Herrens vrede må jeg bære fordi jeg har syndet mot ham, inntil han fører min sak og skaffer meg rett. Han skal føre meg ut i lyset, og jeg skal se hans rettferd.


text:
Fienden min skal se det, og skam skal dekke henne som sa til meg: «Hvor er Herren din Gud?» Nåblir hun tråkket ned som søle i gatene mens mine øyne ser på.


text:
Den dagen skal de komme til deg fra Assur og Egypt, fra Egypt og Eufrat, fra hav til hav og fra fjell til fjell.


text:
Gjet ditt folk med staven din. Sauene du eier, ligger alene i villmarken, midt i det fruktbare landet. La dem beite i Basan og Gilead slik som i gamle dager.


text:
Folkene skal se det og skamme seg, enda så mektige de er. De skal legge hånden på munnen, og ørene deres skal bli døve.


text:
De skal sl ikke støv som ormen, lik dem som kryper på jorden! Fra sine skjul skal de komme skjelvende fram for Herren vår Gud. De skal gripes av redsel og frykt for deg.


text:
Hvem er en Gud som du, en som tar bort skyld og tilgir synd for den resten han eier? Han holder ikke evig fast på vreden, for han vil gjerne vise miskunn.


text:
Herren skal igjen vise barmhjertighet mot oss og tråvår skyldunderfot. Du skal kaste alle våre synder ned i havets dyp.


text:
Du vil vise troskap mot Jakob og miskunn mot Abraham, slik du med ed lovet våre fedre i de eldgamle dager.


text:
Herren er en nidkjær Gud som tar hevn. Herren tar hevn og er full av harme, Herren tar hevn over motstanderne, han holder fast på vreden mot fiendene.


text:
Herren er sen til vrede, hans makt er stor. Herrenunnlater ikke åstraffe. Gjennom virvelvind og storm går hans vei, skyer er støvetunderhans føtter.


text:
Han truer havet og legger det tørt, alle elver tørker han ut. Nåvisner Basan og Karmel, Libanons blomsterprakt visner bort.


text:
Fjellene skjelver for ham, høydene smelter. Jorden viker bort for hans ansikt, verden og alle som bor der.


text:
Hvem kan ståseg mot hans harme, hvem holder ut hans brennende vrede? Raseriet hans strømmer fram som ild. Foran ham blir klippene knust.


text:
Hvorfor legger dere planer mot Herren? Han skal knuse dere fullstendig. Nøden skal ikke komme en gang til.


text:
Så sier Herren: Om de er aldri så sterke og mange, skal de likevel huggesned og bli borte. Om jeg har plaget deg, Juda, skal jeg ikke plage deg mer.


text:
Men om deg har Herren befalt at ingen etterslekt skal bære ditt navn. Fra gudshuset ditt vil jegutrydde både utskårne og støpte gudebilder. Jeg gjør i stand en grav til deg, for du er uten verdi.


text:
Se, de løper over fjellene, føttene til den som bringer bud og forkynner fred. Hold dine høytider, Juda, innfri dine løfter! For aldri mer kommer de onde mot deg, de er fullstendigutryddet.


text:
Han som skal spre deg, drar ut mot deg. Vokt festningen, hold øye med veien! Spenn beltet om livet, vis stor kraft og styrke!


text:
For Herren gjenreiser både Jakobs storhet og Israels storhet, fordi røvere tok rov og ødela vinrankene deres.


text:
Heltenes skjold er farget røde, krigsmennene er kledd i skarlagen. Vognene er som brennende jern den dagen han stiller dem opp til kamp, spydene er innsatt med gift.


text:
Gjennom gatene raser vognene fram, over torgene farer de fram og tilbake. De ser ut som fakler, som lyn farer de av sted.


text:
Han kaller fram stormennene sine, de snublermens de rykker fram, de stormer bymuren, skjoldtaket blir reist.


text:
De stiller henne naken fram og fører henne bort. Tjenestejentene klager som duer og slår seg for brystet.


text:
Ødeleggelse, mer ødeleggelse, alt ligger øde! Redde hjerter, vaklende knær, hoftene skjelver, hvert ansikt blir rødt.


text:
Hvor er løvehulen, stedet der ungløvene fikk mat, der løven og løvinnen vandret og ingen skremte løveungene?


text:
Løven rev i hjel, ungene fikk det de trengte. Den kvalte byttet for sine løvinner og fylte hi og huler med kjøtt.


text:
Se, jeg kommer mot deg, sier Herren over hærskarene. Jeg lar vognene dine gå opp i røyk. Sverd skal fortære ungløvene dine, jegutrydder byttet ditt fra jorden. Aldri mer skal ropet fra dine sendebud høres.


text:
ryttere angriper, blinkende sverd og lynende spyd. Mengder av drepte, hauger av lik, ingen ende på døde kropper, folk snubleri døde.


text:
Det er fordi hun har drevet hor, den vakre, trollkyndige horen som slavebandt folkeslag med sitt hor og stammer med sin trolldom.


text:
Se, jeg kommer mot deg! sier Herren over hærskarene. Jeg løfter kjolen din over ansiktet på deg og viser deg naken fram for folkeslag, jeg viser din skam til kongeriker.


text:
Alle som ser deg, skal flykte og si: «Ninive er ødelagt, hvem synes synd på henne?» Hvor finner jeg noen som kan trøste deg?


text:
Ogsåhun måtte dra i eksil som fange. Barna hennes ble knust på alle gatehjørner, de kastet lodd om stormennene, de mektige ble lagt i lenker.


text:
Alle festningene dine er som fikentrær med tidlig frukt. Blir de ristet, faller det fiken i munnen på den som vil spise.


text:
Se, krigsfolket hos deg er som kvinner. Portene til landet skal ståvidåpne for fienden. Ild skal fortære bommene dine.


text:
Hent opp vann før du blir beleiret, sett festningene i stand. Tramp gjørme, tråkk leire, ta mursteinsformen fram!


text:
Der skal ilden fortære deg, sverdet skal utrydde deg, det eter som gresshopper. Bli tallrike som gresshopper, tallrike som sirisser!


text:
Vaktmennene dine er som sirisser, skriverne ligner en gresshoppesverm som slår seg ned på steingjerdet når dagen blir kjølig. Solen står opp, de flyr, ingen vet hvor de er blitt av.


text:
Du konge av Assur, oppsynsmennene dine er trette, stormennene legger seg ned. Folket ditt er spredt over fjellene, ingen samler dem inn.


text:
Det er ingen helbredelse for sammenbruddet, du er alvorlig såret. Alle som får høre om deg, klapper i hendene. For hvem har ikke gang på gang blitt rammet av din ondskap?


text:
Hvorfor lar du meg seurett? Hvordan kan du se på ulykke? Herjing og vold like ved meg, det blir strid, det kommer trette.


text:
Derfor er loven kraftløs, og retten når aldri ut. For den urettferdige omringer den rettferdige, derfor blir retten fordreid.


text:
Se på folkeslagene, se dere om, forvirr dere selv og vær forvirret! For i deres dager gjør jeg en gjerning, dere ville ikke tro det om det ble fortalt!


text:
Se, jeg reiser opp kaldeerne, det brutaleog raske folkeslaget som farer vidt omkring på jorden for åinnta boliger som ikke tilhører dem.


text:
Raskere enn leoparder er hestene deres, villere ennulveri ødemarken. Rytterne deres jager av sted, rytterne kommer fra det fjerne, de flyr som ørnen på jakt etter føde.


text:
De gjør narr av konger og gjør fyrster til latter. De ler av hver festning, kaster opp en jordvoll og inntar den.


text:
Er ikke du fra gammel tid, Herre, min hellige Gud, du som aldri dør! Herre, du har satt dem til å dømme, vår klippe, du har gitt dem fullmakt til åstraffe.


text:
Øynene er for rene til å se det onde, ulykke orker du ikke å se på. Så hvordan kan du se på de troløse og tie når den urettferdige sluker den som er mer rettferdig enn han selv?


text:
De drar dem alle opp med krok, haler dem inn med not og samler dem i garnet. Derfor gleder de seg og jubler.


text:
nå vil jeg stå på vakt, stille meg på muren og speide for å se hva han vil si til meg, hvilket svar jeg får på min anklage.


text:
For synet venter på sin fastsatte tid, det vitner om enden, og det lyver ikke. Om det drøyer, så bare vent! For komme skal det, det kommer ikke for sent!


text:
Sannelig, vinen er troløs. Den stolte skal ikke nåsitt mål. Som dødsriket sperrer han opp gapet, han erumettelig som døden. Han samler alle folkeslag hos seg, sanker sammen alle folk.


text:
Alle disse skal stemme i en nidvise om ham, med spottord og gåter. De skal si: Ve den som skaffer seg rikdom som ikke er hans –hvor lenge? – og gjør seg rik på pantsatt gods!


text:
For du har plyndret mange folkeslag; nå skal resten av folkene plyndre deg til gjengjeld for menneskeblodet og volden mot landet og byen og alle som bor der.


text:
Ve den som skaffer segurettvinning til sitt hus og legger redet sitt høyt for å berge seg fra ondskapens hånd!


text:
Se, dette kommer fra Herren over hærskarene: Det folkene strever for, går opp i flammer, folkeslagene sliter seg ut til ingen nytte.


text:
Du blir mett av skam og ikke av ære. Så drikk, du også, og vis at du har forhud! Begeret i Herrens høyre hånd skal komme til deg, og din ære skal skjules av skam.


text:
Volden mot Libanon skal komme over deg, mishandlingen av dyrene skal ramme deg. Du utøste menneskers blod, øvet vold mot landet og byen og alle som bor der.


text:
Hva hjelper et gudebilde som en håndverker har skåret ut, et støpt bilde som gir falske svar? Men håndverkeren stoler på sitt eget arbeid og lager stumme av guder.


text:
Ve den som sier: «Våkn opp!» til en trestokk, «Ståopp!» til en må lløs stein. Hva slags svar kan den gi? Visst er den kledd i gull og sølv, men det er ikke ånd i den.


text:
Herre, jeg hørte gjetord om deg, jeg så, Herre, det du har gjort. Gjenta det i vår tid, gjør det kjent i vår tid! Husk å vise barmhjertighet selv om du er vred!


text:
Gud kommer fra Teman, Den hellige fra Paran-fjellet. Sela Hans herlighet dekker himmelen, og lovsang til ham fyller jorden.


text:
Han stanser og rister jorden, han ser og får folkeslag til åskjelve. Gamle fjell knuses, eldgamle hauger synker sammen. Han går på gamle veier.


text:
Er du harm på elvene, Herre? Flammer din vrede opp mot elvene? Er det havet du er harm på når du rir fram på hestene dine og vognene dine bringer seier?


text:
Fjellene ser deg og skjelver, styrtregnet fosser ned, dypet hever stemmen og løfter hånden mot det høye.


text:
Sol og måne står stille i sin bolig når lyset fra pilene flyr hit og dit, lysglansen fra ditt lynende spyd.


text:
Du drar ut for åfrelse ditt folk, for åfrelse din salvede. Du knuser overhodet for den urettferdiges hus, kler av fra topp til tå. Sela


text:
Med hans egne piler gjennomborer du hodet på krigerne hans. De stormer fram for å drive meg bort, de fryder seg som om de skulle ete en hjelpeløs som er i skjul.


text:
Jeg hørte det, da skalv mitt indre, og leppene dirret ved lyden. Det kom verk i beina mine, føttene vakletundermeg. Rolig venter jeg på at trengselsdagen skal komme over det folket som angriper oss.


text:
For fikentreet blomstrer ikke, vinstokken bærer ikke frukt, olivenhøsten slår feil, åkeren gir ikke mat, sauene er borte fra kveen, fjøset er tomt for fe.


text:
Gud Herren er min styrke. Han gir meg føtter som en hind og lar meg ferdes på høydene. Til korlederen. Med strengespill.


text:
Herrens ord som kom til Sefanja, sønn av Kusji, sønn av Gedalja, sønn av Amarja, sønn av Hiskia, i de dager da Josjia, sønn av Amon, var konge i Juda.


text:
Jeg river bort mennesker og dyr, fuglene under himmelen, fiskene i havet, jeg lar deurettferdige snuble. Jegutrydder menneskene fra jorden, sier Herren.


text:
Jeg løfter hånden mot Juda, mot alle som bor i Jerusalem. Jegutrydder fra dette stedet den siste rest av Baal, og avgudsprestenes navn sammen med prestene.


text:
Jegutrydder dem som tilber himmelhæren på takene, dem som tilber og sverger ved Herren og samtidig sverger ved Milkom,


text:
Vær stille for Herren Gud, for Herrens dag er nær! Herren har gjort i stand et slaktoffer, han har helliget dem han har innbudt.


text:
På dagen for Herrens slaktoffer skal jeg straffe fyrster og kongs sønner og alle som kler seg i fremmed drakt.


text:
Jeg skal straffe alle som springer over dørterskelen den dagen, de som fyller sin Herres hus med vold og svik.


text:
Den dagen, sier Herren, skal det høres skrik fra Fiskeporten, jammer fra Nybyen og et høyt klagerop fra høydene.


text:
Hyl, dere som bor i Nedrebyen, for hele kremmerfolket er tilintetgjort, utryddet er alle som veide opp sølv.


text:
På den tiden skal jeg gjennomsøke Jerusalem med lys og straffe mennene der, de som sitter sløve i sin vinrus og sier i sitt hjerte: «Herren gjør verken godt eller ondt.» 


text:
Det de eier, skal plyndres, husene bli ødelagt. Bygger de hus, får de ikke bo i dem, planter de vinmarker, får de ikke drikke av vinen.


text:
Nær er Herrens store dag; den er nær og kommer med hast! Hør, bitter er Herrens dag, da roper krigeren høyt.


text:
En vredens dag er den dagen, en dag med nød og trengsel, en dag med tilintetgjørelse og herjing, en dag med mulm og mørke, en dag med skyer og skodde,


text:
Da vil jeg sende trengsel så folk går som i blinde, for de har syndet mot Herren. Blodet deres skal tømmes ut som slam og innvollene deres som møkk.


text:
Sølv og gull kan ikke berge dem på Herrens vredesdag. Ilden fra hans lidenskap skal fortære hele jorden. For hanutrydder, ja, han gjør brått ende på alle som bor på jorden.


text:
før det som er fastsatt, trer i kraft og dagen fyker bort som agner, før Herrens brennende vrede kommer over dere, før Herrens vredesdag kommer over dere!


text:
Søk Herren, alle ydmyke i landet, dere som følger hans bud! Søk rettferd, vær ydmyke, så finner dere kanskje ly på Herrens vredesdag.


text:
Gaza skal ligge forlatt og Asjkalon bli til en ødemark. Asjdod skal drives bort ved høylys dag og Ekron rykkes opp.


text:
Ve dere kretere som bor ved kysten! Dette er Herrens ord mot dere: «Kanaan, du filisternes land, jeg legger deg øde så ingen kan bo der.


text:
De som er igjen av Judas hus, skal ha kysten som beiteland. Om kvelden skal de legge seg til hvile i husene i Asjkalon. For Herren deres Gud skal se til dem, han skal vende deres skjebne.


text:
Jeg hørte spott fra Moab og hån fra ammonittene da de spottet folket mitt og viste hovmod mot landet.


text:
Derfor sier Herren over hærskarene, Israels Gud: så sant jeg lever, skal det gå Moab som Sodoma og ammonittene som Gomorra; de skal bli et tistelkratt, en saltgruve, en ødemark for alltid. De som er igjen av mitt folk, skal plyndre dem, en rest av folket skal ta dem i eie.


text:
Dette får de igjen for sitt overmot, fordi de spottet og så ned på folket til Herren over hærskarene.


text:
Herren vekker frykt hos dem når hanutrydder alle jordens guder. Alle folkeslag fra fjerne kyster skal komme og tilbe ham, hvert fra sitt sted.


text:
Midt i henne skal buskaper hvile og alle slags ville dyr. Pelikan og hegre skal sove på søylehodene og uglentute fra vinduene, på terskelen skal ravnen sitte. Sederpanelet rives av.


text:
Dette er den jublende byen, hun som lå så trygt og sa i sitt hjerte: «Jeg –og ingen annen!» Hvor øde hun er blitt, en hvileplass for ville dyr! Alle som drar forbi, plystrer hånlig til henne og slår ut med hendene.


text:
Hos henne er fyrstene som brølende løver, dommerne somulverom natten, de sparer ingenting til det blir morgen.


text:
Herren rår med rettferd der, han gjør ingenurett. Hver morgen feller han sin dom, den mangler ikke når dagen gryr. Men den som gjør urett, kjenner ikke skam.


text:
Jeg harutryddet folkeslag, borgtårnene deres ligger i grus. Jeg har lagt gatene øde, ingen ferdes på dem. Byene deres er herjet og folketomme, ingen bor der lenger.


text:
Jeg sa: «Om du ville frykte meg og ta imot formaning!» Da ble ikke bostedeneutryddet, all min straff skulle ikke ramme byen. Men de handlet bare ondt, sent og tidlig, med alt de gjorde.


text:
Derfor, vent på meg, sier Herren, til den dagen jeg står fram som vitne. For det er min rett åsamle folkeslag og føre kongeriker sammen for åøse ut min harme over dem, all min brennende vrede. For i ilden fra min lidenskap skal hele jorden fortæres.


text:
Da skal jeg igjen gi folkene et rent tungemål så de alle kan på kalle Herrens navn og tjene ham skulderved skulder.


text:
Fra landet bortenfor elvene i Kusj skal min datter, mitt spredte folk som tilber meg, komme med offergaver til meg.


text:
Den dagen skal du ikke skamme deg over alleugjerningene du gjorde mot meg. For da tar jeg skrythalsene bort fra deg. Du skal ikke mer være stolt på mitt hellige fjell.


text:
De som er igjen av Israel, gjør ingenurett og taler ikke løgn, ingen svikefull tale finnes i deres munn. Når de går på beite, kan de hvile trygt, ingen skremmer dem.


